Номер провадження: 22-ц/813/6495/21 
Номер справи місцевого суду: 523/14804/19
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                         Гірняк Л.А.,
                               Комлевої О.С.,
               за участю секретаря Хухрова С.В.,
               представника апелянта ОСОБА_1 – адвоката Трусова А.С.,
               відповідача                         ОСОБА_2 ,
               представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Чоклі Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Орган опіки та піклування, в особі Овідіопольської районної держаної адміністрації Одеської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі у вихованні дитини,

встановив:

20.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Орган опіки та піклування, в особі Овідіопольської районної держаної адміністрації Одеської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі у вихованні дитини (а.с. 2-6).
В обґрунтування вказаної позовної заяви посилався на те, що з 22 серпня 2009 року він перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка – ОСОБА_3 , яка проживає разом з матір`ю.
Але відповідачка створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дозволяє йому бачитись з донькою, щоразу придумуючи для цього нові причини. 
Всі спроби домовитись з ОСОБА_2 виявились марними. 
Позивач має намір приймати активну участь у вихованні дитини, приділяти їй більше уваги, батьківської любові та турботи, але відповідач категорично проти цього, всі спроби домовитися виявилися марними. 
На підставі вищевикладеного, просив суд усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини та визначити спосіб його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею: щоп`ятниці з 13.30 год. по 19.00 год за місцем проживання батька, без присутності матері дитини та перебування дитини з батьком з 10.00 год. кожної другої та четвертої суботи місяця до 14.00 год. неділі (двічі на місяць), за місцем проживання батька, без присутності матері дитини.
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі у вихованні дитини відмовлено (а.с. 176- 177).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 грудня 2020 року та постановлення нового, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с.179 – 184).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 ,суд першої інстанції виходив із того, що  стороною позивача не надано суду об`єктивних доказів на підтвердження існування будь-яких перешкод позивачу з боку відповідача у вихованні та спілкування з дитиною.

Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що саме через перешкоди відповідача ОСОБА_2 у спілкуванні позивачу ОСОБА_1 з їх малолітньою дитиною  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній звернувся до суду з позовом. 
Свої позовні вимоги ОСОБА_4 обгрунтовував тим, що їх спільна дитина проживає разом з матір`ю, що не заперечується сторонами. Однак, позивач зазначив, що відповідач створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дозволяє апелянту бачитись з донькою, щоразу придумуючи для цього нові причини. Всі спроби домовитись з відповідачем виявились марними, саме тому і був поданий даний позов.

Той факт, що між сторонами відсутня домовленість щодо виховання дитини і встановлення побачень з нею батькові – позивачу у справі, підтверджується тим, що в позовній заяві про розірвання шлюбу та стягнення аліментів відповідач зазначала, що шлюб розпався внаслідок втрати почуття поваги та любові один до одного, а також про те, що апелянт ухиляється від утримання дитини.
Також дані обставини підтверджуються тим, що відповідач у справі ОСОБА_2 , формально не заперечуючи проти побачень позивача з дитиною, фактично перешкоджала цьому, з посиланням на те, що ці побачення зашкодять нормальному розвитку та емоційному стану дитини, призведуть до її стресу. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 заперечувала щодо способу спілкування ОСОБА_1 з дитиною, як у спосіб зазначений в позовній заяві, так й у спосіб визначений висновком органу опіки й піклування.
Так, судом не прийнято до уваги, що відповідно до висновку органу опіки і піклування, в особі Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області щодо способів участі батька ОСОБА_1 у виховані доньки ОСОБА_3 встановлено наступний порядок спілкування батька з донькою:
-побачення з донькою щоп`ятниці з 16:30 до 18:30 в присутності матері;
-щонеділі або щосуботи (за домовленістю) з 10:00 до 18:30 год. цього ж дня без присутності матері, з обов`язковим поверненням дитини за її постійним місцем проживання.
       Тобто, орган опіки і піклування врахував ту обставину що сторони не можуть домовитись щодо встановлення часу, періоду і способу зустрічей батька з малолітньою донькою, у зв`язку з чим визначив цей прядок, однак сторони його не дотримувались, що і привело к виникненню судового спору.
       При цьому слід зазначити, що згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

01 липня 2017 року Європейський Суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), ухвалюючи рішення у справі «М.Є. проти України», наголосив, що основне значення при визначеннімісця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ виходив із того, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
У зв`язку з цим ЄСПЛ підтримав свою позицію, відображену у попередніх рішеннях, зокрема у справі «Мамчур проти України», стосовно того, що тривалість часу, проведеного дитиною з одним із батьків, може стати важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини.
Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що позовні вимоги є частково обгрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

При цьому, колегія суддів виходить із того, що згідно ч.1 ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 291 ЦК України, фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї, сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває
У відповідності до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ч.ч. 5, 6 ст. 7 СК України, учасник сімейних відносин не може мати привілеївчи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних таінших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місцяпроживання, за мовними та іншими ознаками.
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язанівиховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
Позбавлення права батька участі у спілкуванні та вихованнімалолітньої доньки може позбавити її родинних зв`язків з батьком, любові та турботи з його боку.
Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо Дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих адміністративних заходів.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини.

Також слід зазначити, що у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України»вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей іспілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядкуспілкування діда і баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органівопіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей,вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновленнябатьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими єнаявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.
Згідно ч.ч. 1,2 статті 159 СК України, якщо той із батьків з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

З огляду на викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач має право і зобов`язаний приймати участь у зустрічах з малолітньою донькою – ОСОБА_3 , однак враховуючи, що на даний час малолітній ОСОБА_3 29 серпня виповнилось лише 5 років і те, що вона звикла до своєї мами – відповідача ОСОБА_2 , колегія суддів вважає за необхідне перші шість місяців з моменту набрання даною постановою законної сили забезпечити участь позивача ОСОБА_1 в зустрічах з малолітньою донькою в присутності матері і без ночівлі, лише в денний час, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 кожного дня працює до 18.00 год. 
Після збігу шести місяців з моменту набрання даною постановою законної сили, вказані зустрічі дозволити без присутності матері - відповідачки ОСОБА_2 , проте, без ночівлі, лише в денний час, враховуючи при цьому, що дитина є жіночого полу та що вона є малолітньою.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду – скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Колегія суддів вважає за необхідне встановити зустрічі малолітньої  ОСОБА_3  з батьком ОСОБА_1  щоп`ятниці з 18 год.15 хв. до 20 год.00 хв., а також щосуботи з 10 год. 00 хв. до 18 год. 30 хв. протягом дня в присутності матеріОСОБА_2 , протягом шести місяців з дня набрання даною постановою законної сили. В подальшому, встановити зустрічі малолітньої ОСОБА_3  з батьком ОСОБА_1  щоп`ятниці з 18 год.15 хв. до 20 год.00 хв., а також щосуботи з 10 год. 00 хв. до 18 год. 30 хв. протягом дня без присутності матеріОСОБА_2 .
Часткове задоволення позовних вимог і апеляційної скарги ОСОБА_1 полягає у тому, що колегія суддів не в повній мірі погоджується з вимогами позивача і апелянта ОСОБА_1 і не в повній мірі вважає за необхідне їх задовільнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 грудня 2020 року скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити частково і встановити зустрічі малолітньої ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , щоп`ятниці з 18 год.15 хв. до 20 год.00 хв., а також щосуботи з 10 год. 00 хв. до 18 год. 30 хв. протягом дня в присутності матеріОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , протягом шести місяців з дня набрання даною постановою законної сили.
В подальшому, встановити зустрічі малолітньої ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , щоп`ятниці з 18 год.15 хв. до 20 год.00 хв., а також щосуботи з 10 год. 00 хв. до 18 год.30 хв. протягом дня без присутності матеріОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення через відпустку судді Сегеди С.М., святкові і вихідні дні складено 18.10.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

                Л.А. Гірняк 

                О.С. Комлева