Справа № 346/1504/21 
Провадження № 22-ц/4808/1519/21 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
Головуючого (суддя-доповідач)         Максюти І.О., 
суддів:                                Бойчука І.В., Василишин Л.В., 
секретаря                                Мельник О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою представника приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Яремин М.П. 05 липня 2021 року у м. Коломия Івано-Франківської області, повний текст якого складено 09 липня 2021 року, 
в с т а н о в и в :
У квітні 2021 року представник ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.11.2018 року близько 23:50 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався освітленою ділянкою проїзної частини вул. С.Петлюри в м. Коломия Івано-Франківської області, проїжджаючи в напрямку центральної частини міста. В цей час, його смугою руху та в попутному напрямку рухався пішохід ОСОБА_3 .
При безпосередньому наближенні до пішохода та роз`їзді із зустрічним мікроавтобусом, ОСОБА_2 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, яка склалася, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху транспортного засобу, аж до його зупинки, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_3 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шийного та поперекового відділів хребта з переломами 1-2-го шийних хребців та 2-го поперекового хребця з крововиливами під м`які оболонки мозку, що ускладнились набряком та набуханням речовини головного та спинного мозку, від яких настала його смерть.
Цивільно-правова відповідальність водія вищевказаного автомобіля марки «ВАЗ» на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» згідно з полісом № АМ5956462. Позивач ОСОБА_1 , яка є дочкою загиблого ОСОБА_3 , звернулась до вказаного товариства з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату відшкодування моральної шкоди в розмірі 44 676 грн. Однак, виплату відшкодування здійснено не було. Просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою, в розмірі 44 676 грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу (а.с.1-6).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 липня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 44 676 гривень 00 копійок. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» судовий збір в сумі 908 гривень на користь держави (а.с.91-99).
Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2021 року стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 5 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу (а.с.104-106).
Не погодившись з даним судовим рішенням, представник приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального і процесуального права. 
Апелянт зазначає, що позивач, в порушення ст. 33-1 та 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон №1961-IV) не надала страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, також не надала документального підтвердження того, що по справі спірної дорожньо-транспортної пригоди завершене провадження та прийняте рішення набрало законної сили. За обставин даної справи кримінальне розслідування ще триває та особу, винну у скоєному ДТП, не встановлено. 
Страхова компанія не відмовляла позивачу у виплаті страхового відшкодування, а лише призупинила строк здійснення виплати до отримання документу щодо встановлення винної особи, яке набрало законної сили.
Зазначає, що страхова компанія заперечує, що смерть потерпілого є прямим наслідком ДТП, тому ці обставини мають бути доведені позивачем у порядку, передбаченому ст.81, п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України належними допустимими доказами.
На думку апелянта, обставини наявності чи відсутності вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, у скоєнні ДТП та смерті потерпілої особи становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, від результатів якого буде залежати наявність або відсутність обставин, що є підставами для задоволення або відмови в задоволенні позовних вимог у даній справі. Тому вважає, що звернення позивача до суду є передчасним і відсутні підстави стягнення з страхової компанії страхового відшкодування на користь позивача.
Також зазначає, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ «СГ «ТАС» взяло на себе зобов`язання здійснити страхову виплату на користь потерпілої особи, а не відшкодувати шкоду, заподіяну каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП. Тому не може бути застосовано п.2 ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», оскільки страхова компанія є не завдавачем шкоди, а виконує виключно договірне зобов`язання перед страхувальником. Окрім того, відповідно до позовної заяви, позивач вимагає стягнути саме страхове відшкодування, а не шкоду, заподіяну смертю фізичної особи.
Також вважає безпідставною відмову суду першої інстанції у задоволенні їх клопотання про зупинення провадження у справі.
Наголошує, що для встановлення розміру моральної шкоди необхідно встановити коло осіб, які мають право її отримати.
З цих підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.137-140).
Представником ОСОБА_1 адвокатом Коневаликом А.В. подано відзив на апеляційну скаргу. 
В обґрунтування зазначає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду, є безпідставними та необгрунтованими, натомість рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України. 
Щодо строків прийняття рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування, зазначає, що таке рішення може прийматися не лише із збігом 90-денного строку, а й на підставі рішення суду, якщо спір розглядався в судовому порядку. 
Позивач не зобов`язаний був звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, а може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. 
Щодо порушення позивачем ст.33-1 ст ст.35 Закон №1961-IV, то таке твердження відповідача є безпідставним та не заслуговує на увагу, оскільки позивачем було надано страховику та суду всі наявні у неї документи і жодною нормою зазначеного Закону не передбачено обов`язок потерпілої особи щодо надання страховику рішення, яке набрало законної сили за наслідками ДТП. Більше того, ПАТ «СГ «ТАС» самоусунулась від виконання покладеного на неї обов`язку щодо розслідування страхового випадку та отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування і безпідставно покладає цей обов`язок на позивача. 
Щодо настання цивільно-правової відповідальності та страхового випадку, вказує,що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. 
Разом з тим, незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 
Щодо доказувань обставин, ОСОБА_3 в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження, від яких настала його смерть. 
Щодо передчасності звернення з позовом до суду, право на відшкодування завданої шкоди виникає у потерпілого з моменту завдання такої шкоди. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено досудового порядку врегулювання питання з приводу страхового відшкодування. 
Особа, яка вимагає такої виплати, на власний розсуд може звернутись із заявою безпосередньо до страховика, чи до суду. Щодо підстав для відмови у виплаті відшкодування, то перелік таких підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. 
Проведення досудового розслідування кримінального провадження за фактом ДТП є, в окремих випадках, підставою для переривання перебігу строків для прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування в позасудовому порядку, а не підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування, як помилково вважає відповідач. 
Щодо визнання страховою компанією події страховим випадком, то ОСОБА_1 зверталась до відповідача також із заявами про виплату відшкодування понесених витрат на поховання в розмірі 14 800,00 грн та на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 16200,00 грн. 
Страхове відшкодування зазначених витрат в загальному розмірі 31 000,00 грн отримано ОСОБА_1 17.09.2021 року, що підтверджується квитанцією. Із зазначеного вбачається, що страхова компанія визнала ДТП страховим випадком та в позасудовому порядку виплатила відшкодування. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін (а.с.153-163).
У судове засідання не з`явилися сторони, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності сторін.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі  питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги  і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для  вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини  сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає  застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в  позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Судом встановлено, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному 18.11.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018090000000867 щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст.286 КК України, 17.11.2018 року приблизно о 23:50 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався освітленою ділянкою проїзної частини вул. С.Петлюри в м. Коломия Івано-Франківської області, проїжджаючи в напрямку центральної частини міста. В цей час, його смугою руху та в попутному напрямку рухався пішохід   ОСОБА_3 . При безпосередньому наближенні до пішохода та роз`їзді із зустрічним невстановленим мікроавтобусом, ОСОБА_2 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, яка склалася, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду для руху у вигляді пішохода ОСОБА_3 , своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху транспортного засобу, аж до його зупинки, внаслідок чого допустив наїзд на останнього. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шийного та поперекового відділів хребта з переломами 1-2-го шийних хребців та 2-го поперекового хребця з крововиливами під м`які  оболонки мозку, що ускладнились набряком та набуханням речовини головного та спинного мозку, від  яких настала його смерть (а.с. 9, 10).
Відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно з полісом № АМ5956462 (а.с. 17).
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 20.11.2018 року (а.с. 11).
Позивач ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 15.04.1988 року, яка у зв`язку з одруженням 21.07.2018 року змінила прізвище « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.07.2018 року (а.с. 12-13). 
Відповідно до інформації про коло осіб першої лінії споріднення по відношенню до загиблого від 27.06.2020 року на момент смерті ОСОБА_3 , до кола осіб першої лінії споріднення по відношенню до загиблого входили: батько - ОСОБА_3 (помер); мати - ОСОБА_6 (померла); дочка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16).
Згідно з даними копій свідоцтв про смерть серії НОМЕР_5 від 03.01.2005 року та серії НОМЕР_6 від 12.01.2018 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_3 - 11.01.2018 року (а.с. 14, 15).
30.07.2020 року представник позивача керуючий партнер Адвокатського об`єднання «Автопоміч» Мелех Д.М. звернувся до АТ «СГ «ТАС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду щодо ДТП, яка мала місце 17.11.2018 року в м. Коломия Івано-Франківської області, внаслідок якої автомобіль марки «ВАЗ 21053», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер. Водій ОСОБА_2 , поліс ОСЦПВВНТЗ АМ5956462, чинний на 17.11.2018 року (а.с. 7). 
Також, 30.07.2020 року представник позивача звертався до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування в інтересах дочки потерпілого - ОСОБА_1 на суму 44 676,00 грн (моральна шкода) за шкоду, заподіяну автомобілем марки «ВАЗ 21053», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 8). 
Листом від 04.08.2020 року АТ «СГ «ТАС» повідомило про те, що строк розгляду страхової справи призупинено та рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховою компанією відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП (а.с. 49).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 1167, 1187, 1188 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановивши, що шкода, пов`язана із смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, а тому відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження щодо особи, яка керувала транспортним засобом, не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Оскільки дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинула третя особа, трапилась за участю автомобіля, який є забезпеченим транспортним засобом згідно з полісом № АМ5956462, то позивач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи (батька) в розмірі, передбаченому п. 27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон України № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-ІV).
Відповідно до статті 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з пунктами 27.1-27.5 статті 27 Закону № 1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. 
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. 
Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.
Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону № 1961-ІV.
Згідно з підпунктами 37.1.1-37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;  вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.
Пунктами 1, 3 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд вірно виходив з того, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Порядок та умови відшкодування шкоди визначено ЦК України.
Відповідно до статті 1187 ЦК України умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.
Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виключається внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого.
Безумовною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності без вини є дія непереборної сили або умисел потерпілого.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.
Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.
Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.
Обов`язок доведення непереборної сили та умислу потерпілого законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.
Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що відшкодування моральної шкоди слід стягнути із страховика у визначеному законом розмірі, оскільки обставини непереборної сили або умислу потерпілого відповідачем не доведені, як і не представлені докази необережності потерпілого (пішохода), що не дає підстав для покладення на пішохода відповідальності за шкоду, завдану йому джерелом підвищеної небезпеки.
Суд не погоджується з позицією апелянта про те, що розгляд справи підлягав зупиненню до завершення розгляду кримінального провадження, оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області розглядається тривалий час, подія сталася внаслідок експлуатації одного транспортного засобу, а не взаємодії транспортних засобів, шкода завдана смертю пішохода внаслідок ДТП пов`язана із експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, доказів про наявність обставин непереборної сили, умислу потерпілого або хоча б його грубої необережності, які могли б слугувати підставою звільнення від відповідальності завдавала шкоди або зменшенню відшкодування, відповідачем суду не представлено, тому суд вірно розглянув справу, виходячи із презумпції вини завдавала шкоди.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654 св 18) , від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18).
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                               п о с т а н о в и в : 
Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 липня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                        І.О. Максюта
                                                                               І.В. Бойчук
                                                                               Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 26 листопада 2021 року