ВЕРХОВНИЙ СУД
 
Постанова
Іменем України
12 жовтня 2021 року  
м. Київ
справа № 754/4830/19
провадження № 51-6370км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 	
за участю: секретаря судового засідання захисника  прокурора 	  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року щодо
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Владівка Малинського району Житомирської області, жителя м. Києва,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Обставини справи
1.  Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року   ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі статті 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу. 
2.  Суд визнав доведеним, що 07 січня 2019 року приблизно о 23:00, у закладі «Старий Кахеті» на вул. Кубанської України, 26-в у м. Києві ОСОБА_8 , повторно таємно викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон вартістю 2913,33 грн. 
3. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року вирок районного суду залишено без зміни.
4. Верховний Суд 12 березня 2020 року скасував згадане рішення апеляційного суду і призначив новий розгляд у цьому суді. У своїй постанові  суд касаційної інстанції, погоджуючись із доводами сторони обвинувачення щодо м`якості призначеного засудженому покарання, констатував, що, за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення, звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням слід вважати м`яким.
5.  За результатами нового розгляду Київський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і 30 листопада 2020 року ухвалив свій вирок, яким призначив засудженому за частиною 2 статті 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. 
Вимоги і доводи касаційної скарги 
6.  У касаційній скарзі захисник на підставах, передбачених частиною 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), просить змінити вирок апеляційного суду та пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання до 6 місяців арешту.
7.  Стверджує, що призначене засудженому покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. На думку захисника, апеляційний суд усупереч вимогам статей 50, 65 КК не врахував повною мірою всіх даних про особу ОСОБА_7 та наявних у справі пом`якшуючих обставин, зокрема щирого каяття, добровільного відшкодування завданих збитків та його позитивних характеристик, а також думки потерпілої, яка не наполягала на призначенні суворого покарання. 
8.  Крім того, захисник вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно врахував повторність вчинення злочину, як обтяжуючу покарання обставину.
Позиції інших учасників судового провадження
9.  Учасникам провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
10.  Захисник підтримав доводи своєї скарги.
11.  Прокурор у судовому засіданні заперечив проти касаційних вимог сторони захисту, вважаючи вирок апеляційного суду законним і обґрунтованим.
Оцінка Суду
12.  Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану скаргу не можна задовольнити на таких підставах.
13.  Правильність висновків судів про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, в касаційній скарзі не оспорюється. 
14.  Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, про те що призначене засудженому покарання є несправедливим через суворість, колегія суддів вважає непереконливими.
15.  Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. 
16.  Апеляційний суд дотримався цих вимог закону. Ухвалюючи свій вирок у частині призначеного засудженому покарання, цей суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також усі інші обставини, які мають правове значення, і дійшов висновку про неправильне застосування місцевим судом положень статті 75 КК, що призвело до м`якості заходу примусу, незабезпечення досягнення його мети. 
17.  Апеляційний суд виходив із того, що  відповідно до статті 12 КК засуджений вчинив злочин середньої тяжкості. Водночас суд взяв до уваги поведінку засудженого в минулому, який будучи неодноразово судимим, у тому числі й за корисливі злочини, після звільнення з місця позбавлення волі знову вчинив аналогічне кримінальне правопорушення. 
18. Зважаючи на ці обставини в сукупності з характером встановлених конкретних дій винного та з огляду на обов`язковість вказівок суду касаційної інстанції, що містяться в постанові від 12 березня 2020 року (див п. 4), апеляційний суд визнав неможливим досягти мети попередження вчинення злочинів й виправлення засудженого без ізоляції його від суспільства.
19.  Водночас суд не залишив поза увагою тих обставин, на які посилається сторона захисту, у тому числі визнання вини та щирого каяття, відшкодування заподіяної шкоди та відсутності претензій з боку потерпілої. Урахувавши це, апеляційний суд визнав можливим призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією закону за інкримінований злочин. 
20.  Аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому, в касаційній скарзі не наведено.
21.  Всупереч твердженням захисника у касаційній скарзі відомості щодо попередніх судимостей засудженого не використовувалися судами для підтвердження його винуватості у цьому провадженні та не визнавались обтяжуючою покарання обставиною. Інформацію про притягнення ОСОБА_7 в минулому до кримінальної відповідальності було взято до уваги судами як елемент характеристики особи засудженого, що не суперечить правилам статті 88 КПК.
22. Вирок апеляційного суду не суперечить статтям 370, 374, 420 КПК, а тому підстав для його зміни за доводами касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає. 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Вирок Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                   ОСОБА_3