справа № 363/3174/20                    
головуючий у суді І інстанції Котлярова І.Ю.
провадження № 22-ц/824/9274/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
11 жовтня 2021 року                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати 
з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Мостової Г.І., 
суддів Сушко Л.П.,  Суханової Є.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 квітня 2021 року
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
У серпні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 15 875 грн 23 коп. та витрати щодо сплати судового збору у розмірі 2 102 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 27 січня 2010 року. 
Відповідач при підписанні заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві. 
Заявою відповідача підтверджується факт, що він повністю був проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. 
Підписавши заяву, між сторонами, відповідно до статті 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема умови договору банківського рахунку та кредитного договору. При встановленні та зміні кредитного ліміту банк керувався пунктами 3.2, 3.3 договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку. 
Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 20 липня 2020 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 15 875 грн 23 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 11 472 грн 46 коп., заборгованості за простроченими відсотками - 4 402 грн 77 коп.
 
Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 01 квітня 2021 року задоволено частково позов АТ КБ «Приватбанк».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 січня 2010 року у розмірі 11 472 грн 46 коп., а також витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1 519 грн 04 коп.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, обґрунтував свої висновки тим, що матеріали справи не містять доказів погодження сторонами у встановленому законом порядку, а саме у письмовій формі, умов щодо сплати відсотків, їх розміру та порядку нарахування, як того вимагає закон, тому відсутні підстави для стягнення вказаних відсотків.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог, в іншій частині - залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права з огляду на таке. 
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав правових підстав відмовляти у стягненні відсотків за кредитом, враховуючи погоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитом - 30 % на рік, про що зазначено в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 27 січня 2010 року, яка підписана відповідачем. Вказана довідка є складовою частиною кредитного договору.
Наявність узгоджених між сторонами умов щодо базового розміру процентної ставки за користування кредитом є підставою для задоволення вимог про стягнення заборгованості за відсотками.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18), від 04 грудня 2019 року № 750/6058/17-ц (провадження № 61?47353св18), від 19 вересня 2019 року № 127/7543/17 (провадження № 61-26680св18), від 12 лютого 2020 року (провадження № 382/327/18-ц), від 07 квітня 2021 року № 724/970/20.
 
Відповідач, у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції  відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 08 жовтня 2021 року у зв`язку з припиненням повноважень судді Сержанюка А.С. визначено склад колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Мостової Г.І., суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М. 
 
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 січня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н. Згідно з умовами якого відповідач отримав кредит на визначених умовах шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, що встановлено з копії заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 24), довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 27 січня 2010 року (а.с. 25), витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 26-31), виписки по рахунку (а.с. 15-21), довідки про надані кредитні картки (а.с. 23) та довідки про зміну кредитного ліміту (а.с. 22).
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 станом на 20 липня 2020 року має заборгованість за простроченим тілом кредиту - 11 472 грн 46 коп.
Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 квітня 2021 року не оскаржується у частині заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 11 472 грн 46 коп., тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками.
 
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Заява, підписана сторонами, не містить умови договору про встановлення розміру відсотків за користування грошовими коштами відповідно до статті 1048 ЦК України.
Дослідивши заяву (а.с. 24 зворот) від 27 січня 2010 року, колегія апеляційного суду встановила, що у вказаній заяві сторони встановили розмір базової процентної ставки за користування грошовими коштами відповідно до статті 1048 ЦК України - 30 % з розрахунку 360 днів у році.
Також з матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2010 року разом з підписанням заяви, відповідачем ОСОБА_1 погоджено та підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою сторонами погоджено умови кредитування, а саме: тип картки, тип кредитної лінії - поновлювальна, пільговий період - до 55 днів, валюта рахунку - гривня, процентна ставка на залишок заборгованості - 2,5  % на місяць, розмір щомісячного платежу - 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, що слідує за звітним.  
Тобто, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» містить погодження сторонами початкової відсоткової ставки за кредитом з 27 січня 2010 року. 
Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду не може погодитися з висновком суду першої інстанції, що відсутні умови договору про встановлення розміру відсотків за користування грошовими коштами відповідно до статті 1048 ЦК України на момент підписання відповідачем заяви.
Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що впродовж дії кредитного договору процентна ставка за кредитом збільшувалась банком в односторонньому порядку (а.с. 5-13). 
Так, з початкової процентної ставки, погодженої сторонами станом на 27 січня 2010 року - 30 %, з 01 вересня 2014 року - ставка збільшилась до 34,8 % (а.с. 6), з 01 квітня 2015 року - до 43,2 % (а.с. 6 зворот).
Колегія апеляційного суду встановила, що матеріали справи не містять доказів погодження сторонами у встановленому законом порядку, у письмовій формі, збільшення розміру процентної ставки за кредитом, після 01 вересня 2014 року.
Починаючи з 27 січня 2010 року до 01 вересня 2014 року, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 5-13) відсотки за користування кредитом нараховувалися у погодженому сторонам 01 вересня 2014 року відсутня, тому у позові в зазначеній частині необхідно було відмовити саме з цих підстав.
Таким чином, заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 квітня 2021 року підлягає зміні в мотивувальній частині щодо правового обґрунтування відмови у позові про стягнення заборгованості за відсотками за у розмірі 4 402 грн. 77 коп.
Відповідно до частини 1, 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно в частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 квітня 2021 року про відмову у позові про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 4 402 грн 77 коп. змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, в іншій частині вказане рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                                                       Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                                    Л.П. Сушко
 
                                                                                                          Є.М. Суханова