ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
17 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/1281/21	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1   
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року (головуючий суддя: Ніколайчук С.В.) по адміністративній справі № 160/1281/21, розглянутої у спрощеному провадженні 
за позовом ОСОБА_1   до  військової частини НОМЕР_1     про стягнення середньомісячного заробітку, -
                                                      ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 26 січня 2021 року звернувся до суду із позовом до відповідача військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України  (далі – військової частини    НОМЕР_1 ), в якому просить   стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час затримки виплат (грошового, речового забезпечення) при звільненні з військової служби за період з 01.10.2017 року по 23.11.2020 року. 
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням його прав та законних інтересів при звільненні з військової служби.
У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність заявлених позивачем вимог, в зв`язку з чим просить у їх задоволенні відмовити.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати з підстав порушення норм матеріального права, та позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на порушенні відповідачем його прав та інтересів за затримку виплати при звільненні належних йому грошових сум.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.2 та ч.4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає, в зв`язку з чим  вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1   наказом Міністра оборони України) №659 від 19.09.2017 року(по особовому складу звільнений з військової служби у запас за п."а"ч.6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із закінченням строку контракту, та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2017 року №214 виключений зі списків особового складу, та усіх видів забезпечення, із виплатою   одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 29 календарних повних років.
Оскільки при звільненні зі служби відовідачем не виплачено позивачу грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна, компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у період з 2015 року по 30.09.2017 року, він неодноразово звертався до суду із позовом за захистом своїх прав.
Рішеннями Дніпропетровського окружного адміністративного суду, які набули законної сили, позови задоволені, а саме:
рішенням  від 13.06.2018 року у справі № 804/2688/18  стягнуто на користь позивача грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі  53 840, 18 грн, яке відповідачем виконано 23.06.2018 року ;
рішенням від 28.01.2020 року у справі № 160/9182/19 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у період з 2015 року по  2017 рік ,відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу  грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у період з 2015 року по  2017 рік,  яке відповідачем виконано 31.08.2020 року в сумі 18 780 грн.;
рішенням від 01.06.2020 року у справі № 160/3313/20 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.09.2017 року, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.09.2017 року, яке відповідачем виконано 23.10.2020 року в сумі 58 435 грн.   
ОСОБА_1   24.12.2020  року звернувся до військової частини НОМЕР_1 з заявою про нарахування та виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.10.2017 року по 23.11.2020 року, в чому йому відмовлено листом відповідача від 16.01.2021 року № 1314/22/91.    
Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо відмови  виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Згідно правової позиції Верхового Суду від 03.10.2019 року у справі №825/2150/16, від 28.11.2019 року у справі №580/825/19,  від 29.01.2020 року у справі №440/4332/18     питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення), трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Положеннями ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною 1  ст. 117 КЗпП України  передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у  ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Закріплені у ст.116,117 КЗпП України  норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. 
Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Оскільки звільнення позивача зі служби 30.09.2017 року здійснено без проведення з ним остаточного розрахунку, а саме: нарахування грошової компенсації вартості   неотриманого речового майна в сумі 53 840, 18 грн. відбулося 23.06.2018 року, 
нарахування грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у період з 2015 року по  2017 рік в сумі 18 780 грн. відбулося  31.08.2020 року, 
зазначені обставини свідчать про наявність у відповідача обов`язку щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 53 840, 18 грн. з 01.10.2017 року по 23.06.2018 року, та затримки розрахунку в сумі 18 780 грн. з 01.10.2017 року по 31.08.2020 року. 
Матеріали справи свідчать, що індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.09.2017 року в сумі 58 435 грн. нарахована та виплачена відповідачем 23.10.2020 року за рішенням суду від 01.06.2020 року у справі № 160/3313/20 як компенсація за несвоєчасний розрахунок, не входить до сум розрахунку при звільненні та не підлягає врахуванню при виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача зі служби.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року у справі № 160/7162/20, яким військову частину НОМЕР_1 зобов`язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної грошової винагороди, яка встановлена військовослужбовцям Збройних Сил України постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням виплачених сум, не містить розрахунок  грошової допомоги, відповідачем це судове рішення не виконано , а тому розрахунок відповідних сум виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку здійснити не можливо.
Розрахунок середнього заробітку підлягає розрахунку за формулою, яка встановлена  постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", тобто обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана дана виплата. 
Як вбачається із довідки    військової частини НОМЕР_1  від 09.11.2021 року №617 на запит суду апеляційної інстанції, за останні два повні календарні місяці перед звільненням позивача йому нараховано грошове забезпечення (заробітна плата) у серпні 2017 року у сумі 15 104,48грн., у вересні 2017 року в сумі 14 654,53грн. 
Протягом цих двох місяців позивач відпрацював 43 робочих дні, а тому середньоденний заробіток позивача становить  суму 692,07 грн. (15 104,48 + 14 654,53 / 43).
Судом апеляційної інстанції враховано правову позицію Верховного  Суду ,викладену у справі №806/2473/18  від 30.10.2019 року щодо  застосування норм права при розрахунку істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, та розраховано  істотність частки складових заробітної плати позивача в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, яка  складає 
невиплачена позивачу сума 53 840,18грн. за період з 01.10.2017 року по 23.06.2018 року складає 181 робочий день, 
невиплачена сума 18  780 грн. за період з 01.10.2017 року по 31.08.2020 року складає 727 робочих днів. 
53 840,18  х 181= 125  264,67 грн.
18  780       х 727= 503 134,89 грн.
125  264,67+ 503 134,89 = 628 399,56 грн. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку
53 840,18 + 18 780 = 72 620.18 грн. - невиплачена позивачу при звільненні сума
72 620.18 : 628 399,56  х 100%= 11,55 % - істотна частка
На користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з державної служби за період з 01.10.2017 року по 31.08.2020 року включно з урахуванням істотності частки 11,55 % , виходячи з наступного розрахунку 
692,07 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 11,55 % : 100% = 79,93 грн.;
79,93  грн. х 727 (кількість робочих днів затримки розрахунку) =  58 109,11 грн
В силу викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості неотриманого речового майна та  грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки за весь час затримки по день фактичного розрахунку  в сумі 58 109, 11 грн. без врахування податків, зборів (обов`язкових платежів)
Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, це є підставою для   скасування судового рішення та часткового задоволення позову.
Керуючись ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -                                  
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1    -   задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року   по адміністративній справі № 160/ 1281/ 21– скасувати та прийняти постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1   – задовольнити частково.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України) на користь ОСОБА_1     середньомісячний заробіток за час затримки виплат  вартості неотриманого речового майна, грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки  при звільненні з військової служби за період з   01.10.2017 року по 31.08.2020 року в сумі 58 109,11 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 17 листопада 2021 року, касаційному  оскарженню не підлягає у відповідності до ч.5 ст.328 КАС України.   

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай