ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1686/21                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  04 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                        Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                             Єгорової Н.М., Федотова І.В.
          за участю секретаря                                                         Ковтун К.В.                              
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комісії Генерального штабу Збройних Сил України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Комісії Генерального штабу Збройних Сил України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
Позивачі звернулися до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комісії Генерального штабу Збройних Сил України з розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій про визнання протиправним та скасування рішення відповідача (протокол №9 від 11.08.2020); зобов`язання відповідача повторно розглянути матеріали щодо надання статусу учасника бойових дій, з подальшим визнанням позивачів учасниками бойових дій.
Рішенням  Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Генерального штабу Збройних Сил України з розгляду матеріалів про визначення учасниками бойових дій, оформлене протоколом від 11.08.2020 №9, щодо відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у наданні статусу учасників бойових дій. Зобов`язано комісію Генерального штабу Збройних Сил України з розгляду матеріалів про визначення учасниками бойових дій повторно розглянути матеріали щодо надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 статусу учасника бойових дій та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що протягом 2015 року позивачі перебували на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 та відповідно до наказу начальника Генерального штабу – Головнокомандувача ЗСУ від 19.07.2014 №182 дск, розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , здійснювали переміщення стрілецької зброї та військово-технічного майна з в/ч НОМЕР_3 (м. Артемівськ Донецької області) до в/ч НОМЕР_1 (м. Ніжин Чернігівська область), що підтверджується посвідченнями про відрядження, наказами, довідками, витягом з книги обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого до військової частини особового складу в/ч НОМЕР_1 . 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р (чинного у 2015 році), визначено територіальне розташування в/ч НОМЕР_4 (м. Артемівськ) у зоні проведення антитерористичної операції.
Судом встановлено, що позивачі перебували у відрядженні в районі проведення антитерористичної операції протягом такого часу: 
старшина ОСОБА_1 – 20 діб (04.03.2015, 11-12.03.2015, 18-19.03.2015, 25.03.2015, 01-02.04.2015, 15.04.2015, 15.06.2015, 22.06.2015, 03-04.07.2015, 14.07.2015, 06-07.11.2015, 25-27.11.2015);
полковник ОСОБА_2 – 1 доба (30.04.2015);
полковник ОСОБА_3 – 1 доба (22.04.2015);
старший солдат ОСОБА_4 – 2 доби (04.05.2015, 14.07.2015);
лейтенант ОСОБА_5 – 1 доба (21.05.2015);
майор ОСОБА_6 – 4 доби (26-29.06.2015).
23.04.2020 командир в/ч НОМЕР_1 направив відповідачу матеріали щодо надання позивам статусу учасників бойових дій, які повернулись після опрацювання штабом Антитерористичного центру при Службі Безпеки України.
11.08.2020 рішенням Комісії, оформленим протоколом №9, було відмовлено позивачам у наданні статусу учасників бойових дій у зв`язку з недостатнім терміном (30 календарних днів) виконання обов`язків в районах проведення антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і відсутністю витягів із наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції.  
Вказане рішення було направлено на адресу командування в/ч НОМЕР_1 листом від 07.09.2020 за №370/1/2/1041.
Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивачі звернулися з позовом до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що до правовідносин з надання позивачам статусу учасника бойових дій не може бути застосований пункт 2-1 Порядку №413, відповідно до якого встановлений строк участі в АТО - 30 календарних днів для надання особі статусу учасника бойових дій, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин (участі позивачів в АТО) чинним законодавством не було встановлено обов`язкових вимог щодо тривалості періоду перебування особи в зоні АТО або її залучення до АТО, необхідної для надання такій особі статусу учасника бойових дій.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до  статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ  (далі також -  Закон № 3551-ХІІ) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій, зокрема, визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби  безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
10.09.2014 набрав чинності Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413  (далі - Порядок № 413), яким визначено процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб (пункт 1 Порядку № 413).
Згідно із пунктом 2    Порядку № 413 (у його первісній редакції) статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції; працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися і брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 602 «Про внесення змін до Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення», яка набрала чинності 16.09.2016, Порядок № 413 було доповнено пунктом 2-1 такого змісту: «Статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення. Особам, які брали участь у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, у проведенні розвідувальних заходів, що підтверджено оперативним штабом з управління антитерористичною операцією, а також які отримали поранення, контузії, каліцтва, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), статус учасника бойових дій надається незалежно від кількості днів залучення їх до проведення антитерористичної операції».
Згідно із пунктами 5, 6, 8 Порядку № 413 (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія). Для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади. Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання. У разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії. У разі відмови в наданні статусу учасника бойових дій питання про надання особі зазначеного статусу може повторно виноситися на розгляд комісії за рішенням керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, зазначеного у пункті 5 цього Порядку. Комісія або міжвідомча комісія позбавляє статусу учасника бойових дій у разі: наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції; виявлення факту підроблення документів про участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення або надання недостовірних даних про особу; подання особою заяви про позбавлення її статусу учасника бойових дій. Рішення комісії (міжвідомчої комісії) може бути оскаржено в судовому порядку.
Аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти висновку про те, що на час прийняття позивачами участі в АТО (2015 рік) законодавство України передбачало надання особі статусу учасника бойових дій незалежно від терміну її участі в АТО.
Колегія суддів погоджується із доводами позивачів про те, що з 16.09.2016 (тобто, з дати набрання чинності  постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 602 «Про внесення змін до Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення», якою Порядок № 413 було доповнено пунктом 2-1) статус учасника бойових дій може бути наданий в разі залучення особи до проведення АТО на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення, при цьому, вказані вимоги законодавства поширюються на випадки залучення осіб до проведення АТО, які мали місце після 16.09.2016.
Відповідно до  Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, встановлюється, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. 
Цей принцип закріплений у частині першій  статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, виходячи із зазначеного конституційного положення, приписи пункту 2-1 Порядку № 413 не можуть бути поширені на позивачів, оскільки вони були залучені до проведення АТО у 2015 році, тобто до набрання чинності пунктом 2-1 Порядку № 413.
Відтак, надання позивачам статусу учасника бойових дій не може ставитися в залежність від терміну їх залучення до проведення АТО.
Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 822/489/17.
Висновки відповідача, викладені у оскаржуваному рішенні, про відсутність у позивачів витягів із наказів керівника оперативного штабу з управління АТО чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативного-тактичних угрупувань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління АТО в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, суд першої інстанції правильно спростував тим, що вказані обставини пов`язано з бездіяльністю і не виконанням своїх обов`язків органів військового управління, а не позивачами. 
У пункті 13 частини четвертої наказу Міністерства оборони України від 16.04.2020 №122 зазначено, що подаються документи, які містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення. Пунктом 15 визначено, що можуть бути подані й інші документи, на підставі яких можна зробити достовірний висновок про участь у бойових діях.
Як свідчать матеріали справи, у військовій частині НОМЕР_1 видавалися накази щодо організації та порядку перевезення стрілецької зброї, оформлювалась документація на варту, посвідчення про відрядження. 
Водночас, безпосередня участь позивачів в антитерористичній операції, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: довідками про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; витягом із наказу керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України №06 від 16.03.2020 Про залучення до проведення антитерористичної операції сил та засобів суб`єктів боротьби з тероризмом; витяги із наказів командира в/ч НОМЕР_1 , витяги із наказів командира в/ч НОМЕР_3 , які зазначалися вище; посвідчення про відрядження позивачів, які зазначалися вище; книга обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого до військової частини особового складу військової частини НОМЕР_1 .
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ґрунтовним висновок суду першої інстанції стосовно необґрунтованості та безпідставності висновків Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, викладені у рішенні, оформленому протоколом №9 в частині, що стосуються позивачів.
Відтак,  оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивачів в цій частині  задоволенню, про що вірного висновку дійшов суд першої інстанції.
Враховуючи наведене, з огляду на те, що повноваження відповідача щодо розгляду питань про визнання військовослужбовця учасником бойових дій, відноситься до дискреційних повноважень Комісії, та зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень, суд першої інстанції, з урахуванням визнання протиправним оскаржуваного позивачами рішення, вважав за необхідне захистити права позивача шляхом зобов`язання комісію Генерального штабу Збройних Сил України з розгляду матеріалів про визначення учасниками бойових дій повторно розглянути матеріали щодо надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 статусу учасника бойових дій та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Вказане колегія суддів вважає таким, що не суперечить нормам чинного законодавства.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу Комісії Генерального штабу Збройних Сил України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій – залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                              Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                 Н.М. Єгорова

                                                                                                    І.В. Федотов