Ухвала                                                         
09 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 754/7569/21
провадження № 61-15886сво21
Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду:
головуючої - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д.,    Погрібного С. О., Червинської М. Є.,   
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Губін Олександр Тимофійович, на постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Мережко М. В.,     Савченка С. І.,  
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до       ОСОБА_2 , третя особа ? Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконним, повернення дитини до місця її постійного проживання.
У червні 2021 року представник ОСОБА_3 ? адвокат Губін О. Т. подав заяву про забезпечення позову шляхом:
 
- заборони ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб вивозити за межі України малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення розгляду справи про повернення дитини до місця постійного проживання у Канаді відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року;
- заборони ОСОБА_2 змінювати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення розгляду справи;
- заборони малолітній дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України до закінчення розгляду справи про повернення дитини до місця постійного проживання у Канаді відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року;
- встановлення наступного обов?язку ОСОБА_2 в реалізації прав батька ОСОБА_3 на спілкування зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спілкування батька та дочки за допомогою телефону та/або програм інтернет - телефонії (Viber, Skype) у режимах аудіо- та/або відео- зв?язку конференції щодня тривалістю до двох годин, з урахуванням режиму та можливості дитини;
- витребування у ОСОБА_2 оригіналу закордонного паспорта малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,      до закінчення розгляду справи;
- витребування у ОСОБА_2 оригіналу свідоцтва про народження малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення розгляду справи.
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що після народження дочки ОСОБА_2 чинить ОСОБА_5 перешкоди у спілкуванні    з дитиною. 
З метою захисту своїх батьківських прав ОСОБА_1 звернувся до Суду Онтаріо із заявою про встановлення порядку участі його у вихованні та спілкуванні з дитиною. Наказом Суду Онтаріо від 07 серпня 2019 року              у справі № 43/19 встановлено тимчасовий порядок участі батька                      у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме: по понеділкам та середам            з 06:00 год по 08:00 год вечора та кожної суботи з 05:00 год по 08:00 год вечора.
23 жовтня 2019 року Судом Онтаріо змінено порядок участі батька                   у вихованні та спілкуванні з дитиною та встановлено новий, відповідно до якого позивач міг бачитись з дочкою по понеділкам та середам з 06:00 год по 08:00 год вечора та кожної суботи з 09:00 год ранку по 02:00 год дня.
Заявник вказував, що незважаючи на зазначені судові накази,         ОСОБА_2 продовжує ухилятись від їх належного виконання. 
Так протягом вересня 2020 року відповідач 6 разів відмовляла позивачу під надуманими причинами у побаченнях з дитиною.
27 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Суду Онтаріо із заявою про видачу судового наказу, яка також супроводжувалась його афідевітом від 27 лютого 2021 року, що підтверджував фактичні обставини справи та містив відповідні додатки на обґрунтування такої термінової заяви про видачу судового наказу.
Відповідно до термінового наказу суду від 27 лютого 2021 року        ОСОБА_2 зобов?язано передати оригінали паспорта та свідоцтва про народження дитини на зберігання його адвокату - Фарра Худані та не вивозити дитину за межі Великого Торонто, а також дитина мала бути передана батьку та залишатись під його опікою до наступного слухання          у справі 02 березня 2021 року. Цим судовим наказом усім підрозділам канадської поліції були надані відповідні повноваження, у тому числі,               з правом входити до будь-яких помешкань, місць або локацій, де ймовірно могла перебувати дитина. Цей наказ залишався в силі до 27 серпня          2021 року.
Наказом від 02 березня 2021 року Суд Онтаріо постановив передати ОСОБА_5 тимчасову повну опіку над дитиною, а також підтвердив резолютивну частину попереднього судового наказу від 27 лютого           2021 року. 
Крім того, ОСОБА_1 отримав ще один судовий наказ від 16 березня 2021 року, яким було затверджено офіційно, що він юридично є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та йому надано право звернутись за новим свідоцтвом про народження, де він буде зазначений батьком дитини. 
11 квітня 2021 року позивач отримав нове свідоцтво про народження дитини. При цьому він пройшов у Канаді ДНК-тест на підтвердження батьківства, яким підтверджено, що він є біологічним батьком дитини.
Заявник зазначав, що з 27 лютого 2021 року по 02 березня 2021 року місцева Канадська поліція намагалась встановити місцезнаходження відповідача разом з дитиною та з`ясувала, що відповідач разом з дочкою перетнули державний кордон Канади 25 лютого 2021 року. На сьогодні відповідач разом з дитиною перебувають на території України за адресою: АДРЕСА_1 .
Заявник посилався на незаконне утримання дитини в Україні, оскільки відповідач продовжує порушувати його законні права на спілкування з дитиною, що може вважатись порушенням якнайкращих інтересів дитини.
Зазначав, що бажає хоча б дистанційного спілкування з дочкою та просив задовольнити заяву про забезпечення позову.
Короткий зміст судових рішень 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 травня 2021 року                 у складі судді Бабко В. В. заяву ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Губін О. Т., про забезпечення позову задоволено частково.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетинати державний кордон України до закінчення розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ? Деснянська районна             в місті Києві державна адміністрація, про визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконним та повернення дитини до місця її постійного проживання.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що незабезпечення позову                                у вказаний спосіб призведе до порушення вимог щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача. При цьому суд керувався положеннями статей 149, 150 Цивільного процесуального кодексу України (далі ? ЦПК України).
Постановою Київського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Вибіцького К. Є. задоволено частково.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 21 травня 2021 року                    в частині задоволення заяви ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Губін О. Т., про забезпечення позову шляхом заборони       ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетинати державний кордон України до закінчення розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ? Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконним та повернення дитини до місця її постійного проживання ? скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Губін О. Т., про забезпечення позову у вказаний спосіб.
Апеляційний суд, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) та від 12 лютого 2021 року у справі                         № 288/162/19 (провадження № 61-11750св19), зазначив, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.
Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги
У касаційній скарзі, яка подана ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Губін Т. О., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково застосував правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах        від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження                    № 61-47217св18) та від 12 лютого 2021 року у справі № 288/162/19 (провадження № 61-11750св19), та не врахував висновки, які містяться           у листі від 17 жовтня 2014 року Вищого спеціалізованого суду України             з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ із застосуванням Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька Конвенція)», а також у листі від 01 січня 2017 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Узагальнення практики застосування судами під час розгляду цивільних справ Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей».
Заходи забезпечення позову, які позивач просить вжити, направлені виключно на запобігання подальшому незаконному переміщенню дитини поза межі державного кордону України.
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення заявник вказує, що суд неповно з?ясував фактичні обставини справи, неповно дослідив та надав правову оцінку наявним у справі доказам, а також висновок суду не відповідає обставинам справи. Вважає, що місцевий суд застосував захід забезпечення позову, який є законним та обґрунтованим, оскільки направлений виключно на запобігання подальшому незаконному переміщенню дитини відповідачем за кордон.
Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
У вересні 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
У жовтні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2021 року справу призначено                      до розгляду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Мотиви передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду                 від 12 лютого 2021 року у справі № 288/162/19-ц (провадження                       № 61-11750св19), про те, щосуди відповідно до статей 149, 150 ЦПК України не можуть застосовувати як спосіб забезпечення позову заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, оскільки він не передбачений процесуальним законом.   
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначала, що відповідно до пункту 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується іншими заходами у випадках, передбаченими законами, а також міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.
Визначений положеннями ЦПК України перелік видів забезпечення позову не є вичерпним.
Згідно із частинами першою-третьою статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов?язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов?язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Частиною першою статті 7 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (далі ?Гаазька Конвенція) визначено, що центральні органи співпрацюють один з одним              і сприяють співробітництву між компетентними органами своїх держав            з метою забезпечення негайного повернення дітей та досягнення інших цілей цієї Конвенції.
Гаазька Конвенція була розроблена і підписана з метою запровадження міжнародно-правового механізму мирного та впорядкованого повернення дітей, яких незаконно вивезено або які незаконно утримуються.
У пункті «b» частини другої статті 7 Гаазької Конвенції визначено, що центральні органи безпосередньо або через посередника вживають усіх належних заходів для того, щоб, зокрема, запобігти нанесенню подальшої  шкоди дитині або збитку зацікавленим сторонам шляхом вжиття або  спричинення вжиття тимчасових заходів.
Відповідно до статті 12 Гаазької Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати  незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.
Судовий і адміністративний орган, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після сплину річного терміну, про який йдеться в попередньому пункті, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі.
Якщо судовий або адміністративний орган в запитуваній державі має підстави вважати, що дитина була переміщена до іншої держави, він може зупинити процедури або відмовити в прийнятті заяви про повернення дитини.
З огляду на зазначене, керуючись положеннями пункту «b» частини другої статті 7, статті 12 Гаазької Конвенції, колегія суддів дійшла висновку, що позивачі можуть подавати до суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, такими заходами забезпечення можуть бути: заборона дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, відповідачу разом з дитиною змінювати місце проживання до вирішення спору, надавати заявнику тимчасовий доступ для спілкування       з дитиною тощо. А вже при розгляді цієї заяви суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника, розумність та адекватність пропонованого заходу, збалансованість інтересів сторін, імовірність утруднення виконання рішення суду тощо.  
Натомість Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі                                № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) дійшов висновку, що              в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка      б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому                   статтями 149, 150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2021 року у справі № 288/162/19-ц (провадження № 61-11750св19).  
Отже, існує різний підхід між судовими колегіями різних судових палат Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду до розуміння, тлумачення та застосування положень статей 149,150 ЦПК України. 
Тому колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду          у складі Верховного Суду вважала, що є підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановіВерховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) та             у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2021 року у справі                          № 288/162/19-ц (провадження № 61-11750св19), про те, що суди відповідно до статей 149, 150 ЦПК України не можуть застосовувати як спосіб забезпечення позову заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, оскільки він не передбачений процесуальним законом. 
Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність      у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.
Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини                     і основоположних свобод 1950 року.
Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.
Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права                  у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Оскільки у практиці розгляду суду касаційної інстанції існує різний підхід до вирішення справ, що випливають з одних і тих правовідносин, у яких один      і той же предмет спору, і які врегульовані одними і тими ж нормами матеріального права, тому є необхідність усунення виявлених розбіжностей.
З огляду на викладене касаційна скарга ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Губін О. Т., на постанову Київського апеляційного суду    від 16 вересня 2021 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складіОб`єднаної палати Касаційного цивільного суду.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою                 статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:                                                                                                                   
Прийняти до розгляду справу № 754/7569/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ? Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконним, повернення дитини до місця             її постійного проживання, за касаційною скаргою  ОСОБА_3 ,              в інтересах якого діє адвокат Губін Олександр Тимофійович, на постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року.
Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    І. М. Фаловська
Судді                                                                                                А. І. Грушицький
Б. І. Гулько
В. І. Крат
Д. Д. Луспеник
С. О. Погрібний
М. Є. Червинська