П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7558/21	
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

 розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південного територіального управління Військової служби правопорядку (Військової частини НОМЕР_1 )  на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного територіального управління Військової служби правопорядку (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Південного територіального управління Військової служби правопорядку (Військової частини НОМЕР_1 ) та просив:
- визнати протиправними дії Південного територіального управління Військової служби правопорядку Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо накладення 31.03.2021 року на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани та внесення відповідного запису до службової картки;
- зобов`язати Південне територіальне управління Військової служби правопорядку Мiнiстерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ) скасувати запис від 31.03.2021 у службовій картці ОСОБА_1 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на підставі рапорту від 31.03.2021 за вх. №2487;
- стягнути з Південного територіального управління Військової служби правопорядку Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани накладено на ОСОБА_1 не у формі наказу, а у формі напису, на рапорті від 31.03.2021 за вх. №2437, що не може вважатись належним чином оформленим рішенням (наказом) про накладення дисциплінарного стягнення. Крім того, позивач зазначає про те, що відповідач без належних правових підстав та без доведення вини ОСОБА_1 протиправно притягнув його до дисциплінарної відповідальності та застосував дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
Рішенням  Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одесі позов був задоволений частково. Визнано протиправними дії Південного територіального управління Військової служби правопорядку Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо накладення 31.03.2021 року на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани та внесення відповідного запису до службової картки. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
02.09.2021 року до суду першої інстанції надійшла заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного територіального управління Військової служби правопорядку, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Південного територіального управління Військової служби правопорядку на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі   2000 гривень.
Не погоджуючись з таким рішеннями, Південне територіальне управління Військової служби правопорядку Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду,  ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що командир військової частини НОМЕР_1 виконав обов`язок, покладений на нього статтею 45 Дисциплінарного статуту в частині накладення дисциплінарного стягнення за невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем ОСОБА_2 своїх службових обов`язків, оскільки дисциплінарне правопорушення та  обставини  його вчинення  є  доведеними  та  наявність події встановлено ,  відповідачем  правомірно було застосовано дисциплінарне стягнення  у вигляді догани.
Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу апелянт зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Беручи до уваги вищевикладене  апелянт   вважає, що  сума  витрат позивача на правничу допомогу  не підтверджена належними, достатніми  та  допустимими доказами,  крім того апелянт  наголошує, що позивач в змозі самостійно понести витрати на правову допомогу..
На думку апелянта, військова частина НОМЕР_1 щодо позивача діяла виключно у правовому полі, сумлінно дотримуючись вимог законодавства, його права не порушувала, а відтак у задоволенні його позову до військової частини НОМЕР_1 слід відмовити повністю.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 2015 року по теперішній час проходить військову службу у Південному територіальному управлінні Військової служби правопорядку Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ) у військовому  звані «майор» на посаді старшого офіцера відділення, запобігання, виявлення злочинів  тa інших правопорушень.
31.03.2021 року начальник відділу проведення службових розслідувань підполковника ОСОБА_3 підписав рапорт № 2487, відповідно до якого просив притягнути до відповідальності особу, яка вказала його, як виконавця документа, за вихідним № 808/724 від 30.03.2021 року
Відповідно до резолюції ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 , накладеної на рапорті підполковника Копиці О.В., начальнику відділення персоналу заступнику начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , в порядку ст. 106 Дисциплінарного статуту, визначено завдання про внесення до службової картки майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення  у вигляді  догани.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про визнання протиправними дії Південного територіального управління Військової служби правопорядку Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо накладення 31.03.2021 року на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани та внесення відповідного запису до службової картки є обґрунтованою і підлягає задоволенню,  при цьому  підставою для задоволення  цієї частини   позовних вимог  суд зазначив ті обставини, що  про накладання  дисциплінарного стягнення  та про підставу  застосування «догани»   військовослужбовцю  повинно бути повідомлено та роз`яснено,  між тим доказів  оголошення ОСОБА_2  про притягнення його до дисциплінарної відповідальності   відповідачем до суду не надано.
Колегія суддів вважає правильним  висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову, однак не погоджується  з мотивами прийнятого рішення , з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду відповідає не у повній мірі, при цьому  викладені у апеляційній скарзі доводи скаржника на думку  суду апеляційної інстанції  є неприйнятними з огляду на наступне.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до пунктів 1, 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно - правовими актами.
Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі - Статут).
Згідно з статтею 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-ХІУ (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до пункту 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно з пунктом 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен" нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пункту 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); г') попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
За приписами пункту 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83 - 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Частиною першою статті 83 цього Статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (частина перша статті 84 Дисциплінарний статут Збройних Сил України).
Статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Отже, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування. Вирішуючи такі спори, суд має виходити з обставин, встановлених службовим розслідуванням, характеру проступку, мотивів, за яких його вчинено та якими доказами це підтверджується.
Статтями 97 та 98 Дисциплінарного статуту визначено, що про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Згідно зі статтею 106 Дисциплінарного статуту усі дисциплінарні стягнення заносяться до службової картки військовослужбовця.
Перевіряючи обставини справи суд першої інстанції  встановив, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани  за порушення ним вимог статті 16 Статуту   внутрішньої служби ЗС України та порушення вимог п.2.8.23 Інструкції з діловодства у Збройних силах України, затвердженої наказом  Генерального штабу Збройних Сил України  від 07.04.2017 №127.
Мотивами притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, згідно оскаржуваного рішення, слугував рапорт  начальника відділу проведення службових розслідувань військової частини НОМЕР_1  полковника   ОСОБА_5 , направлений  31.03.2021р. на ім`я  командира військової частини НОМЕР_1 . 
Як  вбачається  з рапорту   позивача по справі ОСОБА_6 ,  01.04.2021 йому близько 11:40 був  доведений до відома  рапорт підполковника ОСОБА_7 (вх. від 31.03.21 № 2487) про його незгоду  з зазначенням його другим виконавцем у відповіді від 30.03.2021 № 804/724, по виконанню доручення начальника ТУ ВСП ЗС України від 23.03.2021 № 4117 з приводу опрацювання листа прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні №42020000000000244 Офісу Генерального прокурора від 11.03.2021 № 18/1-30455-20 щодо надання наявної інформації оцінки об`єктів державної власності, та/або досліджень з оцінки збитків (шкоди), заподіяних у зв`язку із окупацією та анексією РФ суверенної території України та АР Крим та місті в Севастополь, що станом на лютий – березень 2014 року перебували у управлінні  Міністерства оборони України, підпорядкованих йому підприємств, установ,  організацій з резолюцією про накладення на позивача дисциплінарного стягнення «догана».
У своєму рапорті підполковник ОСОБА_8 зазначив, що 31.03.2021 йому  зателефонував представник ТУ ВСП (без зазначення прізвища особи ) з метою  уточнення інформації по листу від 30.03.2021 № 804/724 , та  який йому повідомив, що підполковник ОСОБА_8  є виконавцем , який створив цей лист. Також у рапорті підполковник ОСОБА_8 зазначив, що він вказаний лист не створював, у зв`язку чим він просить притягнути  до дисциплінарної відповідальності особу, яка зазначила його виконавцем  цього  листа.
ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 ,  без проведення службового розслідування  та встановлення винних осіб, було накладено на рапорт від 31.03.2021 року резолюцію: «Внести до службової картки майора                ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення "Догана» за порушення, вказані в рапорті.
Для встановлення   в діях майора   ОСОБА_1 складу  дисциплінарного порушення та надання правової оцінки діям ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 по  притягненню військовослужбовця до відповідальності необхідно встановити чи був зафіксований сам факт порушення, наявність вини військовослужбовця та причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Так, згідно доручення начальника ГУ ВСП ЗС України від 23.03.2021 № 4117 Ц було 23.03.2021р. розписано начальником Південного ТУ ВСП на відділ ЗВЗ (НВ-1) з  резолюцією №1 «організувати виконання», а також відділ ПСР (НВ-2) з резолюцією №2 «надати інформацію…». (арк. спр. 47).
Резолюцією №3 полковника ОСОБА_4 від 23.03.2021р. майору      ОСОБА_2 доручено   матеріали до опрацювання  та надання  відповіді до ГУ ВСП до 05.04.2021р., резолюцієї №4  від 15.03 .2021р. зазначено, що інформація щодо п.3 у ВПСР відсутня.
Надалі  вказане доручення було надано на опрацювання до відділення 25.03.2021 та майор ОСОБА_2 своєю резолюцією  №5 від 25.03.2021р. доручив передати  матеріали  до опрацювання  та виконання  лейтенанту ОСОБА_9 
30.03.2021р.  ТВО начальника Південного  територіального управління Військової служби правопорядку   полковником В.Подрушняком  за  вих.№808/724 направлено   начальнику  Військової служби правопорядку у ЗС України  відповідь  на виконання  доручення начальника ГУ ВСП ЗС України від 23.03.2021 № 4117 Ц. 
Таким чином, з  матеріалів  справи вбачається, що  позивач  документ від                                      30 березня 2021 року за вх. №808/724 не створював, не підписував, нікуди його не скеровував  та особисто  не зазначав у виконавців, у тому числі і   ОСОБА_3 .
У рапорті підполковника Олега Копиці від 31.03.2021 за вх. №2437 не  зазначено у чому саме полягало неналежне виконання службових обов`язків ОСОБА_2 , крім того не вказано,   хто  вчинив дії, які  мають ознаки дисциплінарного проступку.
Однак, без проведення  службового розслідування,  командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 на рапорті підполковника ОСОБА_7 від 30.03.2021 за вх. №2437 вчинено напис у формі резолюції,  згідно якого зобов`язано внести до службової картки майора ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «догана» за порушення вказані в рапорті ОСОБА_7 від 31.03.2021 та довести  до  майора   ОСОБА_1 даний рапорт. 
Відомості про  накладення на  позивача дисциплінарного стягнення у вигляді «догани» за  неналежне виконання службових обов`язків, визначних ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та порушення вимог 2.8.23 Інструкції з діловодства у ЗС України затвердженої наказом ГШ ЗСУ від 07.04.2017 №124 на підставі рапорту від 31.03.2021 за вх. №2487 були внесені  31.03.2021р. до службової картки  майора               ОСОБА_2 .
Таким чином, єдиною підставою  до притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності  був рапорт підполковника ОСОБА_7 за вх. №2437,   в якому не було  вказано взагалі хто  вчинив дії, які  мають ознаки дисциплінарного проступку.
Матеріали справи не містять висновків службового розслідування щодо виявлених порушень, також відсутні пояснення  військовослужбовців, які виконували доручення начальника ГУ ВСП ЗС України від 23.03.2021 № 4117 Ц , які б були  отримані командиром військової  частини до моменту притягнення позивача до відповідальності, при цьому  під час накладення дисциплінарного стягнення   без  проведення службового розслідування  відповідачем було істотним чином порушені права позивача  надати свої пояснення і заперечення, а також докази на переконання своєї позиції.
З огляду на викладене,  судова колегія вважає, що  притягнення   ОСОБА_1    до дисциплінарної  відповідальності  було здійснено  відповідачем  без належних правових підстав та без встановлення та  доведення вини  позивача. Крім того з  матеріалів  справи вбачається,  що  ніяких негативних наслідків , пов?язаних  з діями  позивача, не настало.  
Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта щодо особливостей діловодства  у військової частини та можливості накладення дисциплінарного стягнення в усній формі. Однак  колегія суддів  вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів  оголошення ОСОБА_1 в усній формі «догани» та роз`яснення позивачу про підстави накладення такого стягнення,  оскільки  така догана була оголошена позивачу  усно, що передбачено особливостями  діловодства  у військової частини .
Колегія суддів зазначає, що  такий механізм доведення військовослужбовцю про накладення  на нього дисциплінарного стягнення,  як догана, в усній формі не передбачає наявність будь-яких доказів,  оскільки така догана може бути оголошена лише особисто особі відносно якої вона застосована, а тому  у разі її оголошення  доведеним є факт обізнаності особи про таку догану. 
При цьому, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що  факт оголошення позивачу догани  не заперечується самим ОСОБА_1 та відповідачем, тобто матеріалами справи доведено обізнаність позивача про оголошення йому догани. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову саме з підстав відсутності доказів оголошення ОСОБА_1 в усній формі «догани» та роз`яснення позивачу про підстави накладення такого стягнення.
Однак  оскільки судом апеляційної інстанції під час розгляду справи  встановлено  відсутність  факту  порушення ОСОБА_1 ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та вимог п.2.8.23 Інструкції з діловодства у ЗС України та встановлено, що позивач   не допускав дій, за які його притягнули до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів вважає  правильним рішення суду першої  інстанції про  визнання протиправними дії Південного територіального управління Військової служби правопорядку Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо накладення 31.03.2021 року на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани та внесення відповідного запису до службової картки.
В  іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду  не оскаржується відповідачем, а тому судом апеляційної інстанції  відповідно до ч.1 ст.308 КАС України не переглядається.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду від  10.09.2021 р. яким вирішено питання стягнення витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Приймаючи додаткове рішення від 10 вересня 2021 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу саме у сумі  2000 грн. є пропорційним до предмета спору та складності справи.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.2-4 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
При визначенні суми відшкодування суд враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З наведеного вбачається, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 21 січня                 2019 року у справі № 910/15944/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
На підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи позивачем надані до суду: договір про надання правової допомоги № 376 від 25 травня 2021 року, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №376 від 25 травня 2021 року, акт приймання-передачі виконаної роботи №1 від                     31.08.2021 року, рахунок-фактура №22 від 27.08.2021 року, квитанція №0.0.2249342105.1 від 31.08.2021 року на суму 4090 грн.
Враховуючи критерії реальності, розумності та співмірності розміру судових витрат та обставини справи, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок  суду першої інстанції, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 2000 грн. та не приймає доводи апеляційної скарги щодо не підтвердження таких витрат позивачем, оскільки такі доводи апелянта спростовуються матеріалами справи.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Таким чином,   оскільки суд  першої інстанції  дійшов вірного висновку про необхідність визнання протиправними дії Південного територіального управління Військової служби правопорядку Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо накладення 31.03.2021 року на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани та внесення відповідного запису до службової картки,  однак з неправильних  мотивів, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в мотивувальній частині.
В свою чергу додаткове рішення суду постановлено судом першої інстанції з   додержанням норм матеріального і процесуального права, тому  відповідно до ч.1                                 ст. 316 КАС України скасуванню не підлягає.  
Керуючись  ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Південного територіального управління Військової служби правопорядку (Військової частини НОМЕР_1 )  – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року змінити , виклавши  мотивувальну частину, у редакції  зазначеної у цій постанові.
В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня              2021 року  залишити без змін.
Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року – залишити без змін.
Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя:                                                                                           Л.Є. Зуєва  

Суддя:                                                                                                             М.П. Коваль  

          Суддя:                                                                                                             О.О. Кравець