УХВАЛА

09 листопада 2021 року  
Київ
справа №640/23726/20
адміністративне провадження №К/9901/38677/21

Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів: Кашпур О.В., Уханенка С.А., 
перевіривши касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 року, додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року, додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2021 року у справі №640/23726/20 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства закордонних справ України про визнання протиправними та скасування розпорядження, наказів та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), Міністерства закордонних справ України (далі - МЗС України) про визнання протиправними та скасування розпорядження, наказів та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року, позов задоволено:
- визнано протиправним і скасовано розпорядження КМУ від 11 березня 2020 року № 280-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади державного секретаря Міністерства закордонних справ України»;
- визнано протиправними та скасовано накази МЗС України від 11 березня 2020 року № 416-ос «Про припинення роботи ОСОБА_1 на посаді державного секретаря МЗС» та від 04 вересня 2020 року № 1495-ос «Про звільнення з державної служби ОСОБА_1 »;
- поновлено ОСОБА_1 на посаді державного секретаря МЗС України з 11 березня 2020 року;
- стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок МЗС України заробітну плату за період вимушеного прогулу в сумі 696 639 грн 58 коп;
- звернуто до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді державного секретаря МЗС України з 11 березня 2020 року;
- звернуто до негайного виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок МЗС України середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що становить 77 705 грн 99 коп;
Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2021 року:
- стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань МЗС України витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8507 грн 50 коп;
- стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань КМУ витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8507 грн 50 коп;
Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року:
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань КМУ, МЗС України на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу, понесені при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 21386,00 грн, пропорційно з кожного у розмірі 10693 грн 00 коп.
22 жовтня 2021 року КМУ звернувся до Суду з касаційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 року, додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року, додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2021 року у справі №640/23726/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Виходячи з предмету спору, ця справа стосується проходження (припинення) державної служби позивачем, який, у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент проходження публічної служби), відноситься до осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Як на підставу для касаційного оскарження, скаржник у розділі V «Щодо підстав касаційного оскарження» касаційної скарги посилається на наявність обставин, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме:
- відсутність висновку Верховного Суду «щодо реалізації Урядом повноважень, передбачених статею 87-1 Закону України «Про державну службу» під час прийняття розпорядження від 11 березня 2020 року №280»;
- відсутність висновку Верховного Суду щодо правильності застосування статті 87-1 Закону України «Про державну службу» у контексті висновків суду апеляційної інстанції  «про необхідність скасування акта Уряду з підстав окремих процедурних порушень припинення державної служби ОСОБА_1 іншим відповідачем».
Деталізуючи першу з вказаних підстав, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення стаття 87-1 Закону України «Про державну службу», обґрунтовуючи це тим, що звільнення з підстав, визначених у вказаній статті, за своєю суттю є політично вмотивованим.
Скаржник наполягає на тому, що стаття 87-1 Закону України «Про державну службу» неконституційною не визнавалася, а тому мала бути застосована судом до спірних правовідносин. При цьому скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, дійшов аналогічних висновків, проте не змінив мотивувальної частини рішення суду першої інстанцій.
Таким чином, у цій частині касаційна скарга не містить аргументів на користь неправильного застосування норм матеріального права й зводиться до посилання на порушення судом апеляційної інстанції вимог КАС України за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції.
Щодо другої підстави, то скаржник у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про те, що порушення вимог Порядку надання пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцям, звільненим з посади державної служби категорії «А», відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», затвердженому наказом НАДС від 21 лютого 2020 року №27-20, допущені МЗС України, можуть бути підставою для визнання протиправним і скасування розпорядження КМУ від 11 березня 2020 року № 280-р.
Скаржник доводить, що звільнення з посади державної служби відповідно до частини першої статті 87-1 Закону України «Про державну службу», та звільнення з державної служби відповідно до частини п`ятої вказаної статті є різними правовими явищами (окремими процедурами), що мають різні юридичні підстави та правові наслідки (звільнення з посади не має наслідком звільнення зі служби). У зв`язку з цим скаржник вважає, що порушення, допущені під час звільнення з державної служби відповідно до частини п`ятої статті 87-1 Закону України «Про державну службу», не впливають на законність звільнення з посади державної служби відповідно до частини першої статті 87-1 Закону України «Про державну службу», і мають оцінюватися судами окремо.
Скаржник також посилається на порушення судами попередніх інстанцій вимог процесуального права, що полягають у не розгляді судом першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду; у фактичній зміні судом апеляційної інстанції мотивів для задоволення позову без ухвалення відповідного рішення про це; у безпідставному стягненні судових витрат за наслідками розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції.
Оцінивши вказані доводи, Суд уважає, що в цій частині доводів касаційна скарга містить достатні підстави для відкриття провадження.
Отже, проаналізувавши зміст та доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження в справі з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, щодо: 1) питання застосування статті 87-1 Закону України «Про державну службу», а саме: чи тягне порушення гарантій, встановлених у частинах 3-6 статті 87-1 Закону України «Про державну службу», або порушення порядку звільнення з державної служби відповідно до частини п`ятої статті 87-1 Закону України «Про державну службу» наслідки у вигляді визнання незаконним звільнення з посади державної служби з підстав, передбачених частиною першою статті 87-1 вказаного закону; 2) дотримання вимог процесуального права під час вирішення клопотання про залишення позову без розгляду; за наслідками перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції; під час вирішення питання про розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції.
Таким чином, касаційна скарга за формою і змістом (у вказаній частині) відповідає вимогам статті 330 КАС України, подана з дотриманням строку, передбаченого статтею 329 цього Кодексу, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями   248, 328, 329, 330, 334, 337, 338, 340 КАС України,   Суд
УХВАЛИВ:
1. Відкрити касаційне провадження за скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 року, додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року, додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2021 року у справі №640/23726/20.
2. Витребувати з Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали адміністративної справи №640/23726/20.
3. Особі, що подала касаційну скаргу, надіслати копію ухвали про відкриття касаційного провадження у справі, а іншим учасникам справи - копію ухвали про відкриття касаційного провадження у справі разом із копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
4. Установити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
5. Роз`яснити, що особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. У разі доповнення чи зміни касаційної скарги особа, яка подала касаційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до касаційної скарги іншим учасникам справи, інакше суд не враховує такі доповнення чи зміни.
6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач:                                                                                О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    С.А. Уханенко