ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

08 листопада 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/1973/21
Головуючий у першій інстанції – Коваленко А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1372/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Харечко Л.К.,
суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,    

учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2021 року у складі судді Коваленко А.В., повний текст якого складений 14.08.2021 у м. Прилуки Чернігівської області,  
                                             У С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, починаючи з часу звернення до суду з позовною заявою.
Обгрунтовував свої вимоги тим, що 24.11.2012 між ним та відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Обичівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, актовий запис № 02. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.05.2017 шлюб між ними розірваний.
На даний час позивач з відповідачкою проживають окремо, їх неповнолітній син проживає з позивачем – батьком за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка участі в утриманні дитини не приймає, усі витрати на дитину ОСОБА_1 здійснює самостійно.
У зв`язку з зазначеним та відповідно до положень ст. ст. 141, 180, 182 Сімейного кодексу України, просив ухвалити рішення про задоволення його позовних вимог, судові витрати покласти на відповідачку.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з уіх видів доходів на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908,00 грн на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України.   
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 400,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до повноліття. Просила стягнути з позивача на свою користь понесені нею судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Доводи скарги зводяться до того, що суд неповно з`ясував фактичні обставини справи, вказавши у рішенні, що шлюб між сторонами був розірваний рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, тоді як, шлюб розірваний Дніпровським районним судом м. Києва. Також суд зазначив, що відповідно до довідки, виданої Обичівським старостинським округом № 2 Малодівицької селищної ради від 21.01.2021 ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним зареєстрований його син ОСОБА_3 , проте, у даній довідці лише зазначено те, що ОСОБА_3 саме проживає разом з батьком - ОСОБА_1 , а не зареєстрований, оскільки, дитина зареєстрована за іншою адресою.
При визначенні розміру аліментів, суд не врахував матеріального стану відповідачки, який підтверджений наданими доказами, зокрема, її невеликий дохід, перебування на її утриманні дочки ОСОБА_6 , що унеможливлює, сплату аліментів на утримання сина в сумі, яку просив стягнути позивач.
Суд стягнув аліменти без зазначення обмеження суми стягнення, чим порушив вимоги закону. 
Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подавався.
Вислухавши суддю – доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.05.2017.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.12.2020, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 05.04.2021, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_4 з матір`ю відмовлено.
Рішенням виконавчого комітету Малодівицької селищної ради від 28.04.2021 № 122 визначено участь ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_4 .
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24.02.2021 відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.
Довідка Обичівського старостинського округу № 2 Малодівицької селищної ради від 12.01.2021 № 12 підтверджує, що син ОСОБА_1 – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 і знаходиться на його утриманні.
Згідно з довідкою від 01.07.2021 № 17 відповідачка працює в Інституті сучасного мистецтва Національної академії мистецтв України на посаді Молодшого наукового співробітника.
ОСОБА_2 має неповнолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження від 17.08.2018 серії НОМЕР_1 . 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з відповідачки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітній син сторін проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні, також, врахував і той факт, що відповідачка працевлаштована, отримує постійний дохід і доказів, які б свідчили про неможливість сплати нею аліментів надано не було. 
Колегія суддів, беручи до уваги вказані обставини, а також, ті істотні обставини, на які суд не звернув увагу, приходить до висновку, що рішення підлягає зміні на підставі ст. 376 ЦПК України.  
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного, соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, яка набула чинності 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного, соціального розвитку.
Положенням статті 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; або за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухового майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідачка працює та отримує щомісячно заробітну плату, тобто, має можливість та в силу закону зобов`язана брати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини, яка постійно проживає та знаходиться на утриманні батька. Той факт, що син ОСОБА_4 проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, підтверджуються довідкою Обичівського старостинського округу від 12.01.2021 № 12 та визнається належним та допустимим доказом. 
Проте апеляційний суд вважає, що така обставина, як утримання відповідачкою неповнолітньої дитини – дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є тією обставиною, яка обов`язково має бути врахована судом при визначенні розміру аліментів.
Отже, розмір аліментів, який визначив суд, не відповідає нормам закону та принципам розумності і справедливості, у зв`язку з чим, підлягає зміні шляхом зменшення до 1/6 частини з усіх видів доходів заробітку ОСОБА_2 .
Посилання відповідачки на те, що суд мав стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, до уваги не беруться, оскільки, вид стягнення аліментів (у частці чи у твердій грошовій сумі) визначається саме стягувачем, тобто тим із батьків, з ким проживає дитина, а не боржником. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд стягнув аліменти без зазначення обмеження суми стягнення, є безпідставними, оскільки, максимальний розмір аліментів закріплено виключно при стягненні аліментів та визначенні їх розміру у наказному провадженні, тобто, через видачу судового наказу. Тоді суд визначає розмір аліментів у частці та обмежує розмір аліментів на рівні не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (ч. 1 ст. 161 ЦПК України).
Оскільки, у даній справі мова йде про стягнення аліментів у позовному провадженні (шляхом звернення з позовною заявою ОСОБА_1 та ухвалення судом відповідного рішення), обмеження щодо граничного розміру аліментів при вирішенні спору між сторонами встановленню не підлягає. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.       
З огляду на зазначене вище, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.   
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції вирішив змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 1/4 до 1/6 частини,  судовий збір, який стягнув суд першої інстанції з ОСОБА_2 на користь держави також підлягає зменшенню з 908,00 грн до 608,36 грн.   
Судовий збір, сплачений відповідачкою за подання апеляційної скарги, підлягає компенсації за рахунок держави в сумі 1 184,94 грн (враховуючи, що апеляційна скарга задовольняється на 67 %).
Крім того, з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з наданням ОСОБА_2 адвокатом Палій А.В. правничої допомоги в суді першої та апеляційної інстанцій, які підтверджені належними доказами, зокрема, договором про надання правничої допомоги, актами виконаних робіт, квитанціями про сплату коштів  (а. с. 39, 40, 70, 73, 100, 101), в загальному розмірі 2 217,00 грн. 
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2021 року змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів доходів її заробітку та зменшивши суму судового збору з ОСОБА_2 на користь держави з 908,00 до 608,36 грн.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 184 (одна тисяча сто вісімдесят чотири) грн 94 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 2 217,00 (дві тисячі двісті сімнадцять) грн 00 коп.    
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                                 судді: