СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року                              м. Харків                        Справа № 922/2103/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Хачатрян В.С. , суддя  Шутенко І.А.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"  (вх.№2605Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2021     у справі № 922/2103/21, повний текст якого складено та підписано 02.08.2021 суддею Лавренюк Т.А. у приміщенні господарського суду Харківської області
за позовом приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, код ЄДРПОУ 00100227)                 
до фізичної особи-підприємця Ковач Леоніда Івановича ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 )         
про стягнення 101 827,16грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 41 928,83грн. та штраф в розмірі 59 898,33грн. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем п.18.6 договору № 01-096434-20 від 23.11.2020 та п.3 додаткової угоди до цього договору в частині своєчасного надання зміни або нової банківської гарантії з посиланням на ст.ст.175, 216 Господарського кодексу України, ст.526 Цивільного кодексу України.
Рішенням господарського суду Харківської області від 02.08.2021  у справі № 922/2103/21 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2021 по справі № 922/2103/21 повністю. Ухвалити нове рішення по справі, яким позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до фізичної особи-підприємця Ковача Леоніда Івановича задовольнити в повному обсязі - стягнути з фізичної особи Ковача Леоніда Івановича на користь приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" пеню в розмірі 41928,83 грн. та штраф в розмірі 59 898,33 грн. Стягнути з фізичної особи Ковача Леоніда Івановича на користь приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" судові витрати.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на неправильне застосування норм матеріального права, а саме судом першої інстанції в порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 236 ГПК України, на думку апелянта, проігноровані імперативні норм матеріального права щодо невідворотності відповідальності з порушення зобов`язання.
Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції проігнорував положення ст.ст. 610, 611, ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 552, ч. 1 ст. 624 ЦК України та дійшов помилкового, на думку апелянта, висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, чим фактично безпідставно звільнив відповідача від відповідальності за порушення договірних зобов`язань. Позиція суду першої інстанції полягає в тому. Що враховуючи, що дія банківської гарантії не переривалась - то і відсутні підстави для задоволення позову, з чим позивач не погоджується. Так, апелянт наголошує на тому, що він не просив суд захистити своє право шляхом зобов`язання відповідача надати зміни банківської гарантії, а просив суд стягнути з відповідача неустойку, нараховану внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань.
Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, відповідно до статті 262 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відкриття апеляційного провадження у справі. 
Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.08.2021  відкрите апеляційне провадження у справі № 922/2103/21. Запропоновано відповідачу  до 20.09.2021 подати до суду відзив на апеляційну скаргу. Ухвалено розглядати справу  в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідачем у встановлений судом процесуальний строк не було подано відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи сторони, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 23.11.2020 між ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" (позивач) та ФОП Ковач Леонідом Івановичем (відповідач) укладено договір № 01-096434-20 (далі договір), відповідно до умов якого відповідач зобов`язався виконати за завданням позивача (додаток 1 до договору) роботи з реконструкції про проекту "ПЛ 330 кВ Аджалик-Трихати (інв. № 12497/0501) з улаштуванням заходів на ПС 330 кВ "Прогресівка". Миколаївська область, Березанський район, Ташинська сільська рада" (далі - роботи) з передачею позивачу результату робіт (закінчені роботи), а позивач, відповідно до Правил безпечної експлуатації електроустановок, організувати допуск відповідача до фронту робіт (будівельного майданчика) та передати проектну документацію, прийняти належно виконані роботи та здійснити оплату прийнятих належно виконаних робіт на умовах договору.
У п.2.2 договору сторони погодили загальну ціну договору, яка становить 17    113 808,58 грн. та складається з:
- вартості проектних робіт, яка відповідно до кошторису (додаток 2 до договору), що становить 216 000,00 грн.;
- вартості будівельних робіт, яка відповідно до договірної ціни на будівельні роботи та кошторисної документації до неї (додаток 3 до договору), що становить 14    162 399,99 грн.;
- вартості устаткування, яка відповідно до договірної ціни на будівельні роботи та кошторисної документації до неї (додаток 3 до договору), що становить 2 489    938,18 грн.;
- коштів на покриття ризиків, відповідно до договірної ціни на будівельні роботи та кошторисної документації до неї (додаток 3 до договору), що становить 245    470,42 грн.
Відповідач за умовами договору (п.16.1) взяв на себе зобов`язання виконати роботи до 31.12.2020 (включно).
Договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.01.2021 (включно), а в частині розрахунків - до повного виконання) (п.16.2 договору).
Сторони у п.16.3 договору погодили, що строк дії договору та виконання робіт може бути подовжено на підставі письмового звернення відповідача з причини не забезпечення вчасного виконання робіт про проекту "Нове будівництво ПС 330 кВ "Прогресівка" з заходами ЛЕП 330 кВ "Трихати-Аджалик" для підключення ПС 35/110 кВ (центр збору потужності СЕС) Миколаївська область, Березанський район, с. Прогресівка (поза межами населеного пункту)" в обсягах та в строки, що необхідні відповідачу для повного та якісного закінчення робіт по договору.
Відповідно до п.17.2.1 договору зміни до істотних умов договору можуть вноситись, зокрема, у разі продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереробної сили, затримки фінансування витрат позивача за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.
Відповідно до п.18.1 договору його виконання забезпечується у вигляді банківської гарантії.
Розмір забезпечення виконання договору становить 5% від ціни договору та складає 855 690,43грн. (п.18.2 договору).
За умовами п.18.4 договору банківська гарантія за забезпечення виконання договору надається позивачу не пізніше дати укладання договору. Строк дії гарантії повинен закінчуватись не раніше ніж через 30 календарних днів після закінчення строку дії договору (п.18.5 договору).
У випадку продовження строку дії договору відповідач, відповідно до п.18.6 договору, зобов`язався надати позивачу зміни до банківської гарантії або нову банківську гарантію протягом семи календарних днів з дати підписання додаткової угоди, якою продовжується строк дії договору. При цьому зміни до банківської гарантії або нова банківська гарантія повинні закінчуватись не раніше ніж через 30 календарних днів після закінчення строку дії договору (з урахуванням продовження строку дії договору).
Пунктом п.11.7 договору сторони передбачили, що за порушення строків надання продовження банківської гарантії (у зв`язку зі змінами строку дії договору) відповідач сплачує пеню у розмірі 0,1% суми банківської гарантії, строк якої порушений, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів відповідач повинен додатково сплатити позивачу штраф у розмірі 7% від вказаної суми.
12.11.2020 відповідач надав банківську гарантію № 21998/20-ГВ виконання зобов`язань за договором, строком дії до 03.03.2021.
28.12.2020 між сторонами укладено додаткову угоду № 1, якою продовжено термін виконання робіт до 22.05.2021 та строк дії договору до 22.06.2021 та у п.3 цієї додаткової угоди сторони погодили обов`язок відповідача не пізніше 7 днів після дати укладання додаткової угоди надати замовнику зміни до банківської гарантії або нову банківську гарантію в частині строку забезпечення виконання зобов`язань за договором.
Таким чином, відповідач в строк до 04.01.2021 повинен був надати позивачу зміни до банківської гарантії або нову банківську гарантію в частині строку забезпечення виконання зобов`язань за договором.
Відповідач зобов`язання за договором своєчасно не виконав, банківська гарантія надана 22.02.2021 (№    21998/20-ГВ), чим порушено строки, встановлені п.18.6 договору та п.3 додаткової угоди.
На підставі зазначеного позивач за період з 05.01.2021 по 22.02.2021 нарахував відповідачу пеню в розмірі 41 928,83грн. та штраф в розмірі 59 898,33грн., які просить стягнути  із відповідача.
16.02.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити пеню та штраф, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Підставою позову є неналежне виконання відповідачем договірного зобов`язання, а саме умов договору щодо строку надання позивачу банківської гарантії у зв`язку із зміною умов строку виконання основного зобов`язання,  якій був продовжений за  погодженням сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
При цьому, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).
Як встановлено колегією суддів, за умовами п. 18.1 договору сторони передбачили, що виконання основного зобов`язання забезпечується у вигляді банківської гарантії. Строк дії гарантії повинен закінчуватись не раніше ніж через 30 календарних днів після закінчення строку дії договору (п.18.5 договору).
У випадку продовження строку дії договору відповідач, відповідно до п.18.6 договору, зобов`язався надати позивачу зміни до банківської гарантії або нову банківську гарантію протягом семи календарних днів з дати підписання додаткової угоди, якою продовжується строк дії договору. При цьому сторонами було погоджено, що зміни до банківської гарантії або нова банківська гарантія повинні закінчуватись не раніше ніж через 30 календарних днів після закінчення строку дії договору (з урахуванням продовження строку дії договору).
Таким чином, сторонами був встановлений обов`язок відповідача забезпечити належне виконання зобов`язань за основним договором банківською гарантією, строк дії якої повинен закінчуватись не раніше ніж через 30 календарних днів після закінчення строку дії договору. І в тому разі, якщо сторонами буде досягнуто домовленості щодо подовження строків виконання основного зобов`язання, відповідач зобов`язався надати позивачу зміни до банківської гарантії або нову банківську гарантію протягом семи календарних днів з дати підписання додаткової угоди, якою продовжується строк дії договору.
Так, дослідженням положень договору колегією суддів встановлено, що відповідальність, передбачена п.18.6 договору, забезпечувала належне виконання відповідачем взятого ним обов`язку щодо забезпечення належного виконання ним зобов`язань за основним договором банківською гарантією, строк дії якої повинен був закінчуватись не раніше ніж через 30 календарних днів після закінчення строку дії договору.
Так, колегією суддів встановлено, що відповідачем формально був порушений п. 18.6 договору та п. 3 додаткової угоди до договору, однак по суті самого зобов`язання порушення прав позивача не відбулось, оскільки відповідачем належним чином був виконаний сам обов`язок щодо забезпечення належного виконання ним зобов`язань за основним договором банківською гарантією, строк дії якої повинен був закінчуватись не раніше ніж через 30 календарних днів після закінчення строку дії договору.
Саме на забезпечення належного виконання цього зобов`язання і була передбачена сторонами договірна неустойка, стягнення якої є предметом позову у даній справі.
Так, загальний строк банківської гарантії, що забезпечувала виконання відповідачем зобов`язань за основним договором, був із 12.11.2020 по 22.07.2021 та не переривався.
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, саме основне зобов`язання, що було предметом договору та належне виконання якого забезпечувалося банківською гарантією, було виконано відповідачем належним чином, що підтверджується актами  приймання-передання виконаних робіт, що підписані з боку позивача без будь-яких зауважень та заперечень, та не спростовується самим позивачем ні у позові, ні у відповіді на відзив.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що на момент звернення позивача з відповідним позовом до суду його права та законні інтереси не були порушені, що, в свою чергу, виключає можливість задоволення відповідного позову.
Так, відповідно до ч.2 ст.4 Господарського  процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. 
Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до господарського суду.
Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача суд може прийняти рішення про задоволення позову.
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація втрат, що виникли у зв`язку з порушенням відповідних прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.
Враховуючи викладене, оскільки колегія суддів дійшла висновку що на момент звернення позивача з відповідним позовом до суду його права та законні інтереси не були порушені, відсутні правові підстави  для  задоволення позову.
Крім того, ст.13 Цивільного кодексу України встановлено межі здійснення цивільних прав. Відповідно до ч.3 ст.13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Крім того, колегія суддів зазначає, що можливість застосування штрафних санкцій передбачена з метою забезпечення належного виконання боржником свого зобов`язання, а не з метою отримання кредитором прибутку, що суперечить суті інституту забезпечення зобов`язань та принципу справедливості, добросовісності та розумності.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 зазначено, що неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може бути непомірним тягарем для боржника і джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. В свою чергу, основними засадами цивільних правовідносин є справедливість, добросовісність, розумність (п.6 ст.3 ЦК України).
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про вірність рішення суду першої інстанції.
Стосовно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони є тотожними доводам, які покладені позивачем в основу позову. Вказані доводи були проаналізовані як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції та їм надана відповідна правова оцінка, а мотиви їх відхилення зазначені вище.          
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2021      у справі № 922/2103/21 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі № 922/2103/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко