Ухвала
 
15 грудня2021 року 
 
м. Київ
 
справа № 569/3763/21
провадження № 61-19741ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2021 року, додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2021 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі,
 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального закладу «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради (далі - КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» РОР) про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 291 857,02 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у період роботи з 01 січня 2017 року по 01 травня 2020 року на посаді завідуючого відділу чергових судово-медичних експертів лікаря судово-медичного експерта КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» РОР, під час здійснення чергувань він був залучений до роботи у вихідні та святкові дні. Стверджує, що у цей час займався виконанням своїх звичайних трудових обов`язків у рамках своєї професії, кваліфікації, посади, тобто у рамках трудового договору та йому не було виплачено заробітну плату за чергування у вихідні, святкові та неробочі дні. Також просив стягнути з відповідача 12 000,00 грн витрат на правову допомогу.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 до КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.
Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2021 року заяву відповідача про ухвалення додаткового судового рішення у справі задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» РОР понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Постановами Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2021 року та додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2021 року залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційними скаргами на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2021 року, додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2021 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року, в яких просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та постанову за результатами його перегляду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу.
Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Таким чином, ціна позову у цій справі (291 857,02 грн) не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн), а тому рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2021 року, додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2021 року та постанова Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року, відповідно до вимог ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню.
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Верховний Суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), який вказував, що умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2021 року, додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2021 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний       О. В. Ступак