Справа № 346/659/20 
Провадження № 22-ц/4808/1430/21 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Горейко М.Д., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Мельник О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Атаманюка Володимира Михайловича на ухвалу Коломийського міськрайонного суду, постановлену суддею Васильковським В.В. 12 серпня 2021 року в м. Коломиї у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Паращук М.В., заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
в с т а н о в и в:
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Паращук М.В.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між подружжям було розірвано 14 червня 2019 року.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03.08.2020 року було вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1600 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 13.02.2020 року і до набуття дітьми повноліття.
Виконавче провадження №63701452 з виконання вищевказаного рішення суду перебуває на виконанні у Коломийському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
Зазначає, що ще під час судового розгляду справи про стягнення аліментів він як батько дітей добровільно сплачував кошти на їх особистий картковий рахунок. Цей факт підтвердила ОСОБА_2 , що відображено в тексті такого рішення. Доступ до карткового рахунку мали як самі діти, так і їхня матір.
У всіх платежах, які він таким чином проводив на рахунки дітей, у призначенні платежу вказано «аліменти».
Як вбачається із виписок з карткових рахунків, які сформовані в системі «Приват24», по карткових рахунках дітей постійно відбувалися різні операції, знімалися кошти на потреби дітей.
Вважає, що такі кошти повинні бути зараховані в рахунок аліментів в рамках виконавчого провадження №63701452.
Однак розрахунок заборгованості державний виконавець провела без урахування квитанцій, які були сплачені ним за період з 13.02.2020 року (з дня звернення ОСОБА_2 до суду із позовом про стягнення аліментів) до 24.11.2020 року (моменту відкриття виконавчого провадження по даній справі).
Загальна сума, яка була сплачена на рахунки дітей ОСОБА_1 , складає 12000,00 грн.
Просив суд зобов`язати старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Паращук Марію Володимирівну зарахувати сплачені добровільно ОСОБА_1 кошти в загальній сумі 1200,00 грн.) в період з 13.02.2020 року до 24.11.2020 року в рахунок сплати аліментів, що визначено в рішенні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.08.2020 року по виконавчому провадженню ВП №63701452.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12 серпня 2021 року в задоволені скарги відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1  - адвокат Атаманюк В.М. подав апеляційну скаргу. Вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.
Зазначає, що сплату ним коштів на рахунки дітей підтвердила відповідач ОСОБА_2 , і це відображено в тексті рішення суду про стягнення аліментів.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції зазначав, що такі кошти не були перераховані стягувачу, а тому відсутні підстави для зарахування їх в рахунок сплати аліментів. Однак, на його думку, суд не врахував, що законним представником малолітніх дітей, є їхні батьки, зокрема мама ОСОБА_2 , яка мала доступ до даного рахунку, а із виписок з банківського рахунку вбачався факт користування такими коштами.
Просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 серпня 2021 року та постановити нову, якою скаргу задовольнити.
Коломийський відділ Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) подав відзив на апеляційну скаргу, в якому з посиланням на ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначив, що стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Перерахування коштів особі, яка не є стягувачем у виконавчому провадженні, не є належним виконанням судового рішення. Таким чином скарга про незарахування квитанцій про оплату аліментів, згідно з якими одержувачем коштів є діти, а не стягувач ОСОБА_2 , є безпідставна. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12.08.2021 року залишити без змін.
Учасники справи в засідання апеляційного суду не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03.08.2020 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1600 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 13.02.2020 року і до набуття дітьми повноліття (а.с. 6-8).
24.11.2020 року старшим державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Паращук М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63701452 про примусове виконання виконавчого листа №346/659/20, виданого Коломийським міськрайонним судом 22.10.2020 року на підставі вищевказаного рішення суду (а.с. 4).
Встановлено також, що ОСОБА_1 протягом березня-липня 2020 року сплачував кошти на рахунки дітей. Відповідно до наданих копій квитанцій та виписок по картковому рахунку ним сплачено: 06.03.2020 року - 1200 грн.; 06.03.2020 р. - 1200 грн.; 07.04.2020 р. - 1200 грн.; 07.04.2020 р. - 1200 грн.; 08.05.2020 р. - 1200 грн.; 08.05.2020 р. - 1200 грн.; 11.06.2020 р. - 1200 грн.; 11.06.2020 р. - 1200 грн.; 02.07.2020 р. - 1200 грн.; 02.07.2020 р. - 1200 грн. ОСОБА_5 вніс ці кошти на карткові рахунки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 11-19).
Згідно копії відповіді Коломийського міськрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) на заяву ОСОБА_1 від 09.12.2020 року згідно наданих квитанцій державним виконавцем було здійснено перерахунок аліментів та зараховано 16000,00 грн., які були ним сплачені на особистий рахунок стягувача. Згідно інших наданих квитанцій повідомлено, що згідно ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Згідно виконавчого листа №346/659/20 від 22.10.2020 року, виданого Коломийським міськрайонним судом 22.10.2020 року, боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем - ОСОБА_4 . Оскільки у наданих квитанціях вказані інші особи, ніж стягувач у виконавчому листі №346/659/20, зарахувати такі кошти в рахунок погашення заборгованості по аліментах немає можливості (а.с. 20-21).
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №63701452 про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Стягувачем по вказаному виконавчому провадженні є ОСОБА_4 . Відповідно всі платежі, які він здійснював на карткові рахунки дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , незважаючи на призначення платежу, не є аліментами у розумінні ст.ст. 179, 181 СК України. Таким чином у державного виконавця не було підстав для зарахування їх в рахунок сплати аліментів по виконавчому провадженні.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Нормами частини четвертої статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження» на сторони покладено обов`язок невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.
Порядок примусового стягнення аліментів за рішенням суду визначений нормами ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».
Згідно ч. 1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Згідно п. 6 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
П. 4 розділу XVI Інструкції передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
У разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження (п. 4 розділу XVI Інструкції).
За змістом наведених норм закону саме на державного виконавця покладений обов`язок примусового стягнення аліментів за рішенням суду.
Боржник у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів вправі добровільно сплачувати присуджені судом суми коштів, проте такі дії мають бути вчинені у порядку, визначеному ЗУ «Про виконавче провадження».
Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ст. 81 ЦПК України).
Нормами ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У підтвердження заявлених вимог заявником надано суду копії квитанцій, якими підтверджується, що у період з березня по липень 2020 року він сплачував кошти на рахунки дітей - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому у призначенні платежів ним було вказано «аліменти».
Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно виконавчого листа, на підставі якого відкрито виконавче провадження з виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 03.08.2020 року стягувачем є ОСОБА_4 . Відповідно, така сплата коштів не може вважатися сплатою аліментів самостійно стягувачу у розумінні вищевказаних норм ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.
Відповідно до частин 1-2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Статтею 181 СК України визначені способи виконання батьками обов`язку щодо утримання дитини. Зокрема, згідно з частинами першою-третьою даної статті способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Таким чином рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03.08.2020 року було визначено спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей, а саме стягнення аліментів на користь матері на їх утримання.
Що стосується посилань апелянта на те, що мама ОСОБА_4 є законним представником малолітніх дітей, і вона мала доступ до рахунку, на які ним перераховувалися кошти дітям, то такі не доводять обставини, на які посилаються заявник у своїй скарзі. Факт перерахування спірних коштів може свідчити лише про добровільне утримання батьком дітей, а не про виконання ним вищевказаного рішення суду.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновку суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Атаманюка Володимира Михайловича слід залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 серпня 2021 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Атаманюка Володимира Михайловича залишити без задоволення.
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        М.Д. Горейко
                                                                       О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2021 року.