Постанова
Іменем України
 
07 жовтня 2021 року
м. Київ 
 
справа № 612/479/20
провадження № 61-13544св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Колос»,
відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 
треті особи: Софіївська сільська рада Близнюківського району Харківської області, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Колос», яка підписана представником Смілянським Ярославом Геннадійовичем, на постанову Харківського апеляційного суду від 23 червня 2021 року в складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В., Хорошевського О. М.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2020 року товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» (далі - ТОВ «Колос») звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ), треті особи: Софіївська сільська рада Близнюківського району Харківської області, ОСОБА_2 , про визнання недійсним правочину та реєстрації права.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 жовтня 2012 року між ТОВ «Колос» та Близнюківською РДА був укладений договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, загальною площею 5,3281 га на 49 років, який був зареєстрований в органах ДЗК 08.11.2012 №632068634002021. На підставі зазначеного договору ТОВ «Колос» сумлінно сплачувало орендну плату до бюджету Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області.
 
Позивач зазначав, що 15 серпня 2018 року, не повідомивши ТОВ «Колос», Близнюківський районний суд Харківської області прийняв рішення у справі №612/464/17, відповідно до якого право власності на орендовану земельну ділянку визнав за громадянкою ОСОБА_2 21 вересня 2018 року, на підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2018 у справі № 612/464/17, яке надала ОСОБА_2 до Близнюківської РДА, було видано розпорядження №844 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення товарного виробництва на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області».
 
27 вересня 2018 року державним реєстратором Софіївської сільської ради Кузнєцовою І. В. зареєстровано право власності на земельну ділянку, з кадастровим номером 6320686300:02:001:0368, площею 5,3281 га за ОСОБА_2 (номер запису про право власності 28190524), припинено право оренди за ТОВ «Колос» у березні 2019 року і зареєстровано 21 березня 2019 року за ФОП ОСОБА_1 на 49 років (номер запису про інше речове право 30846787).
 
17 жовтня 2018 року Близнюківська РДА видає розпорядження №921 «Про припинення дії договору оренди землі, укладеного між Близнюківською РДА та ТОВ «Колос» від 23 жовтня 2012 року на земельну ділянку, що розташована на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області за межами населених пунктів», в якому вказано:  1) пунктом 1 припинити дію договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, загальною площею 5,3281 га; 2) пунктом 2 укласти угоду про припинення дії договору оренди землі, визначеного п. 1 даного розпорядження; 3) зареєструвати угоду про припинення дії договору оренди землі, зазначену в пункті 2 даного розпорядження у встановленому чинним законодавством порядку.
 
25 вересня 2019 року постановою Верховного Суду у справі № 612/464/17, рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року скасовано, ухвалене нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_2 до Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай), в порядку спадкування та встановлення факту проживання однією сім`єю відмовлено.
 
ТОВ «Колос» звернулось з листом від 12 грудня 2018 року до Близнюківської РДА з проханням скасувати вказані розпорядження з підстав зазначених вище, на який було надано відповідь, що розпорядження голови місцевої державної адміністрації скасовуються відповідно до статті 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.
 
ТОВ «Колос» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом, в якому просило: визнати недійсним розпорядження Близнюківської РДА № 844 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення товарного виробництва на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області»; визнати недійсним розпорядження Близнюківської РДА №921 «Про припинення дії договору оренди землі, укладеного між Близнюківською РДА та ТОВ «Колос» від 23 жовтня 2012 року на земельну ділянку, що розташована на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області за межами населених пунктів»; визнати недійсним правочин, щодо укладення договору від 21 березня 2019 року оренди землі, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, площею 5,3281 га, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 та реєстрації його 20.03.2019 за заявою останнього в Державному реєстрі речових прав.
 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 09 жовтня 2019 року у справі № 922/2167/19 частково задоволені позовні вимоги ТОВ «Колос», а саме: визнано недійсними розпорядження Близнюківської РДА № 844 та № 921, а провадження у частині визнання недійсним правочину щодо укладення договору оренди землі від 21 березня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 та реєстрації його 21 березня 2019 року закрито, з посиланням на статтю 19 ЦПК України.
 
ТОВ «Колос» просило:
визнати недійсним правочин щодо укладення договору від 21 березня 2019 оренди землі: кадастровий номер 6320686300:02:001:0368 площею 5,3281 га, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , та реєстрації його в Державному реєстрі речових прав.
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
 
Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області у складі судді Масла С. П., від 22 лютого 2021 року позов ТОВ «Колос» до ФОП ОСОБА_1 , треті особи: Софіївська сільська рада Близнюківського району Харківської області: ОСОБА_2 , про визнання недійсним правочину та реєстрації задоволено частково.
 
Визнано недійсним правочин щодо укладення договору від 21 березня 2019 оренди землі, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, площею 5,3281 га, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 та припинено інше речове право за № 30846787 від 21 березня 2019 року - право оренди земельної ділянки.
 
Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Колос» судовий збір у розмірі 2 102 грн. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 612/464/17 скасовано рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2018 року по справі №612/464/17 та зроблено висновок, що ОСОБА_2 не може претендувати на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом, тобто у неї відсутнє наявне право власності і ніколи не існувало, і воно не набуте раніше на законних підставах. Тому суд зробив висновок, що правочин щодо укладення договору оренди землі від 21 березня 2019 між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 є не дійсним на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України. Оскільки зроблено висновок про визнання недійсним договору оренди землі від 21 березня 2019 року, то слід припинити й право оренди земельної ділянки, як похідну вимогу, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
 
Додатковим рішенням Близнюківського районного суду Харківської області у складі судді Масла С. П., від 25 березня 2021 року заяву представника позивача - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по справі № 612/479/20 задоволено частково.
 
Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Колос» судові витрати у розмірі 5 171,80 грн.
 
В іншій частині заяви відмовлено.
 
Додаткове рішення мотивоване тим, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп., що підтверджено документально. Оскільки представник позивача поніс витрати з відправлення поштової кореспонденції, які пов`язані з розглядом цієї цивільної справи у розмірі 171,80 грн, що підтверджено документально, і ці витрати були сплачені позивачем, то суд зробив висновок, що відповідно до ст. 140 ЦПК України, ці витрати пов`язані з вчиненням інших дій, необхідних з розглядом справи, у зв`язку з чим стягує їх з відповідача по справі. Інші доводи відповідача щодо не співмірності, недоведеності розміру витрат на оплату послуг представника позивача судом відхиляються як необґрунтовані, оскільки спростовуються наявними письмовими доказами. Тому суд вважав, що заява представника позивача про постановлення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 23 червня 2021 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року та додаткове рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року скасовано та у задоволенні позову ТОВ «Колос» відмовлено.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Визнання договору недійсним змінює права та обов`язки кожного зі сторін договору, а тому відповідачами за позовами про визнання договорів недійсними мають бути залучені як відповідачі обидві сторони оспорюваних договорів, які мають власні права та інтереси на предмет спору, а не лише визначений позивачем відповідач ФОП ОСОБА_1 . Визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є диспозитивним правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який відповідно до визначеного у статті 2 ЦПК України завдання цивільного судочинства щодо справедливого та ефективного розгляду справи виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
 
Апеляційний суд вказав, що звертаючись до суду із вказаним позовом позивач просив суд визнати недійсним договір оренди від 21 березня 2019 земельної ділянки кадастровий номер 6320686300:02:001:0368 площею 5,3281 га, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , та реєстрації його в Державному реєстрі речових прав. Очевидно, що за такого формулювання позовних вимог особами, питання про права та обов`язки яких вирішується судом у розглядуваній справі є насамперед сторони оспорюваного правочину - ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 . Позивач у цій справі клопотань про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, ОСОБА_2 , не заявляв. За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Відсутність серед відповідачів іншої сторони спірного договору, укладеного за участю ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених у статтях 12, 13 ЦПК України перешкоджають суду апеляційної інстанції за неповного складу учасників справи розглянути по суті доводи апеляційної скарги, перевірити законність та обґрунтованість рішення оскарженого рішення. Суд апеляційної інстанції за змістом статей 50, 51 ЦПК України не вправі на стадії апеляційного провадження залучити до його розгляду належного відповідача, що у свою чергу не надає суду можливості перевірити фактичні обставини справи та застосування норм матеріального права. З огляду на те, що оскаржене рішення районним судом ухвалено з порушенням норм процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України частково задовольнила апеляційну скаргу, а оскаржене рішення - скасувала, відмовивши у задоволенні позову. З огляду на процесуальну єдність рішення та додаткового рішення суду, вказала, що скасуванню також підлягає додаткове рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року.
 
Аргументи учасників справи
 
09 серпня 2021 року ТОВ «Колос» засобами поштового зв`язку подало касаційну скаргу, яка підписана представником Смілянським Я. Г., на постанову Харківського апеляційного суду від 23 червня 2021 року, в якій просило: скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 23 червня 2021 року; залишити в силі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року та додаткове рішення від 25 березня 2021 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що жодні аргументи, які могли бути наведені будь-якими учасниками справи, не могли вплинути на суть рішення. До того ж, навіть в статусі третьої особи, вказана особа жодного разу не скористувалась своїми процесуальними правами та не навела жодного аргументу. Отже, рішення суду першої інстанції, скасоване оскарженою постановою, є об`єктивним і законним, при будь-якому складі учасників. Натомість ухвалення оскаржуваної постанови здійснено з порушенням процесуальної норми, а саме апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України. Вказаний припис дає право апеляційному суду скасувати рішення суду першої інстанції при порушенні цим судом норм процесуального права, яке, водночас, має застосовуватись лише тоді, коли це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Верховним Судом не розглядалась вказана ситуація, та відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання застосування поєднання зазначених норм права. Вимога залучення сторони оспорюваного договору як відповідача не передбачена ЦПК України. Залучення сторін оспорюваного договору співвідповідачами рекомендовано постановою пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Апеляційний суд порушив норму процесуального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України), скасувавши правильне по суті рішення суду першої інстанції тільки на підставі того, що особа була залучена до участі у справі не як відповідач, а як третя особа.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 23 вересня 2021 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Фактичні обставини
 
Суди встановили, що 02 жовтня 2012 року між ТОВ «Колос» та Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, загальною площею 5,3281 га на 49 років, який був зареєстрований в органах ДЗК 08 листопада 2012 року за №632068634002021.
 
Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2018 року по справі № 612/464/17 право власності на вказану орендовану земельну ділянку визнано за ОСОБА_2 
 
21 вересня 2018 року на підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2018 року, Близнюківська РДА Харківської області винесла розпорядження № 844 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці  ОСОБА_2 для ведення товарного виробництва на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області».
 
17. жовтня 2018 року Близнюківською РДА Харківської області було видано розпорядження №921 «Про припинення дії договору оренди землі, укладеного між Близнюківською РДА Харківської області та ТОВ «Колос» від 22 жовтня 2012 року на земельну ділянку, що розташована на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області за межами населених пунктів».
 
21 березня 2019 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди землі кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, загальною площею 5,3281 га на 49 років. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято 25 березня 2019 року, індексний номер - 46119610. Номер запису про інше речове право - 30846787 від 21 березня 2019 року.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року за апеляційною скаргою ТОВ «Колос», рішення Близнюківського районного суду Харківської області від15 серпня 2018 року по справі № 612/464/17 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року в справі № 612/464/17 рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування та встановлення факту проживання однією сім`єю відмовлено.
 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 09 жовтня 2019 року по справі № 922/2167/19 визнано недійсними розпорядження Близнюківської РДА Харківської області №844 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення товарного виробництва на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області» та розпорядження №921 «Про припинення дії договору оренди землі, укладеного між Близнюківською РДА Харківської області та ТОВ «Колос» від 22 жовтня 2012 року на земельну ділянку, що розташована на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області за межами населених пунктів», а провадження у частині визнання недійсним правочину щодо укладення договору оренди землі від 21 березня 2019 року, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, площею 5,3281 га, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 та реєстрації його закрито, з посиланням на статтю 19 ЦПК України.
 
Рішення Господарського суду Харківської області, постановами Східного апеляційного господарського суду від 19 грудня 2019 року та Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 09 квітня 2020 року, залишено без змін.
 
У постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 09.04.2020 по справі № 922/2167/19 вказано, що спір про визнання недійсним правочину щодо укладення договору оренди землі від 21 березня 2019 року, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, площею 5,3281 га, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 та реєстрації його слід вирішувати в порядку цивільного судочинства і ТОВ «Колос» є заінтересованої особою, права якої на користування спірною земельною ділянкою порушуються.
 
У справі №922/2167/19 встановлено, що земельна ділянка, яка була передана ТОВ «Колос» в оренду Близнюківською районною державною адміністрацією має кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, площа 5,3281 га та розташована на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області.
 
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оспорюваний договір оренди від 21 березня 2019 року укладено щодо земельної ділянки кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, площа 5,3281 га.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої статті 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
 
Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 570/1533/20 (провадження № 61-8068св21) вказано, що «у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них».
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
 
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
 
У справі, що переглядається: сторонами оспорюваного договору оренди є ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; ТОВ «Колос»позовних вимог до  ОСОБА_2 не пред`явив, клопотань про залучення до участі у справі як співвідповідача не заявляв. За таких обставин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову. 
 
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги, з урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 570/1533/20 (провадження № 61-8068св21), не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Колос», яка підписана представником Смілянським Ярославом Геннадійовичем, залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 23 червня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              В. І. Крат
 
                                                                                                       І. О. Дундар
 
                                                                                                       Є. В. Краснощоков