УХВАЛА

06 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 260/3762/20
адміністративне провадження № К/9901/41531/21 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 260/3762/20 за позовом ОСОБА_1 до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області - Сабадоша Віктора Михайловича про визнання протиправним розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі   - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області Сабадоша Віктора Михайловича, Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області,   в якому просив:
? визнати недійсним розпорядження голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області №37/к від 12.10.2020 про звільнення                    ОСОБА_1 з посади заступника голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області;
? поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області; 
? стягнути з Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі та виплатити по листкам непрацездатності; 
? стягнути з Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за незаконне звільнення в розмірі 50000 грн.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.
15 листопада 2021 року до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 260/3762/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що оскаржуваним розпорядженням голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області №37/к від 12.10.2020 ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника голови Хустської районної державної адміністрації.
Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якого входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі). 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, як на підставу звернення до Суду, посилається на пункти 1, 2, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Зокрема, на обґрунтування касаційної скарги заявник указує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 816/213/16, щодо необхідності погодження звільнення заступника голови районної державної адміністрації (далі - РДА) з головою обласної державної адміністрації, а також те, що статтею 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено спеціальний порядок обрання та звільнення заступників РДА.
Крім того, скаржник уважає, що суд апеляційної інстанції мав відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 лютого 2019 року у справі                            № 824/395/16, про непоширення норм Кодексу законів про працю України на правовідносини щодо звільнення заступника голови РДА на підставі статті 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».
Верховний Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду;   4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.
Водночас, посилаючись у касаційній скарзі на пункт 1 частини четвертої статті                328 КАС України, скаржник не зазначає яку саме норму права судом апеляційної інстанції застосовано без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Також скаржником не обґрунтовано подібності правовідносин у справах                                № 260/3762/20 та № 816/213/16, зокрема, з урахуванням того, що у справі                          № 816/213/16 позивачем було подано заяву про припинення своїх повноважень згідно із статтею 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та відповідно було наявне    погодження обласної державної адміністрації на звільнення позивача, у той час, як у цій справі позивач такої заяви не надавав.
Отже, з наведеного вбачається, що скаржником у касаційній скарзі не наведено достатнього обґрунтування підстави касаційного оскарження, визначеного пунктом   1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до приписів абзацу 2 пункту 4   статті 330 КАС України   у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої   статті 328 цього Кодексу   в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Водночас Судом установлено, що посилаючись на підставу звернення до Суду з цією касаційною скаргою на пункт 2 частини четвертої   статті 328 КАС України   скаржник жодним чином не обґрунтував чому, на його думку, від такого висновку необхідно відступити.
Отже, посилання скаржника на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України Суд визнає необґрунтованим.
Щодо посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, то Суд зазначає, що вказана норма є відсильною та обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний підпункт та частину статті 353 КАС України.
Касаційна скарга не містить посилань на відповідний підпункт частин другої, третьої статті 353 КАС України та належних обґрунтувань таких посилань.
З урахуванням викладеного, підстав для касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, Судом зі змісту касаційної скарги не встановлено.
Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, позивачем не викладено передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.
Згідно з приписами пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
З урахуванням викладеного, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не вирішується.
Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 334, 341, 353, 359 КАС України, Суд 

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року в справі                                    № 260/3762/20 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, установленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя:                                                                                          О.Р. Радишевська