Справа № 461/323/21                                        Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/1835/21                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,
секретарка: Скакун І.А.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова в складі судді Волоско І.Р. від 09 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а : 

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану бездіяльністю органу досудового розслідування, у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.).
Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить рішення змінити в частині суми відшкодування моральної шкоди та стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 800000 грн.
Вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права з врахуванням практики ЄСПЛ та неоднакового застосування визначення моральної шкоди суддею в аналогічних справах. Вказує, що судом не винесено окремої ухвали з підстав не виконання судових рішень, які завдали збитків державі. Зазначає, що судом не зазначено в рішенні на триваючі порушення його прав з посиланням на досліджені належні та допустимі докази. Вказує, що триваючі порушення несуть йому невизначеність, розчарування, принижує його честь і гідність, завдає стрес, хвилювання від невизначеності, що негативно відображається на його стані здоров`я. Окрім цього, вказує, що суд не взяв до уваги зазначене ним рішення ЄСПЛ. Також, вказує, що в судовому рішенні відсутнє посилання на його доводи зазначені в позовній заяві щодо судового рішення винесеного Львівським апеляційним судом від 20.11.2019 року у справі №450/3317/18. Вказує, що суд не надав оцінки доказам щодо порушення ст.ст. 6, 13 Конвенції у взаємозв`язку з невиконанням судових рішень та триваючим порушенням його прав в частині зазначених в позовній заяві та не усунення порушення його прав органом досудового розслідування на час винесення рішення.
В судове засідання окрім позивача, решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог, відзиву, апеляційної скарги, а також усних та письмових пояснень позивача у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч. 1 та 3 статті 13, ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 18,  ст.77 ЦПК України, ст.ст. 2, 16, 23, 1173, 1174, 1167, 1176 ЦК України,  ст.ст. 19, 56, 129-1 Конституції України, п. 3, п.5, п.9, п. 10-1 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,  п. 1 ч. 1 ст.303, ч.1 ст. 307, ст. 36 КПК України, ст. 8 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, пункту 1 статті 6, ст.13  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі», заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V, рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92, методичні рекомендації «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, п. 1, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, ст. ст. 25, 43, 48 Бюджетного кодексу України , та задовольняючи частково позов, виходив з того, що лідчими Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013150090001476. 30.03.2018 та 23.04.2018 року позивачем подано заяву про вчинення кримінального правопорушення в Шевченківський ВП ГУНП у Львівській області з підстав порушення закону правоохоронними органами. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Львова від 10.04.2018 року у справі № 466/651/18 зобов`язано повноважну особу слідчого відділу Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області вчинити дії згідно вимог ч.1 ст214 КПК України за заявою ОСОБА_1 від 30.03.2018 року про вчинення кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Львова від 16.07.2018 року у справі № 466/4210/18 зобов`язано уповноважену особу Львівської місцевої прокуратури №2 заяву ОСОБА_1 від 23.04.2018 року розглянути відповідно до вимог ч.1,ч.4 ст.214 КПК України. Судом встановлено, що вказані ухвали від 10.04.2018 та 16.07.2018 року не виконані. Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позовні вимоги мотивовані тим, що він звернувся до органу державної влади з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів, які були порушені збоку посадових осіб органу державної влади. Однак, внаслідок невиконання судових рішень особами, які здійснюють свої офіційні повноваження, його право знову було порушено, внаслідок чого він має право на відшкодування моральної шкоди від держави. Так, як вбачається з матеріалів справи, ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду міста Львова від 10.04.2018 у справі №466/651/18 та від 16.07.2018 року у справі №466/4210/18 зобов`язано уповноважених осіб слідчого відділу Шевченківського ВП та Львівської місцевої прокуратури №2 вчинити певні дії, однак такі виконані не були, оскільки останніми не вжито заходів щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами ОСОБА_1 від 30.03.2018 та 23.04.2018 року. Отже, судом встановлено, що вищевказані рішення суду не виконані. Таким чином, вказаними документами, які містяться у матеріалах справи, була констатована бездіяльність органу досудового розслідування. Судом встановлено, що в результаті невиконання ухвал суду, позивач, як заявник, зазнав моральних страждань, які полягали в тому, що він тривалий час не мав можливості працювати, оскільки йому довелося захищати свої порушені права у суді, оскаржувати дії щодо вирішення його заяв. В результаті такої бездіяльності органу досудового слідства були порушені нормальні життєві зв`язки позивача. Таким чином, суд прийшов до висновку, що бездіяльність державних органів призвела до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, суду, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації тощо. Суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, враховував вимоги розумності та справедливості, а також ступінь доведеності та обґрунтованості позивачем розміру завданої шкоди, яку він зазнав, у зв`язку із бездіяльністю органу досудового розслідування, у зв`язку з чим вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують та підстав для скасування оскаржуваного рішення суд першої інстанції – немає.
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив: 
?стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 800000 грн.
В обґрунтування заявленого позову покликався на те, що слідчими Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013150090001476. 30.03.2018 та 23.04.2018 року позивачем подано заяву про вчинення кримінального правопорушення в Шевченківський ВП ГУНП у Львівській області з підстав порушення закону правоохоронними органами. Вищевказані заяви не були внесені до ЄРДР. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Львова від 10.04.2018 року зобов`язано повноважну особу слідчого відділу Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області вчинити дії згідно вимог ч.1 ст214 КПК України за заявою ОСОБА_1 від 30.03.2018 року про вчинення кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Львова від 10.04.2018 року зобов`язано повноважну особу слідчого відділу Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області вчинити дії згідно вимог ч.1 ст.214 КПК України за заявою ОСОБА_1 від 30.03.2018 року про вчинення кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Львова від 16.07.2018 року зобов`язано уповноважену особу Львівської місцевої прокуратури №2 заяву  ОСОБА_1 від 23.04.2018 року розглянути відповідно до вимог ч.1,ч.4 ст.214 КПК України. Однак вказані ухвали від 10.04.2018 та 16.07.2018 року не виконані. Позивач зазначає, що через бездіяльність та протиправні дії органів державної влади, яка полягає у невиконанні зазначених рішень суду, йому завдано моральну шкоду, яку він, з урахуванням збільшених позовних вимог, оцінює у 800 000, 00 грн та яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав і продовжує зазнавати у зв`язку з вказаною бездіяльністю. У зв`язку з цим просить позов задоволити.
Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, – слідчими Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013150090001476.
30.03.2018 та 23.04.2018 року позивачем подано заяви про вчинення кримінального правопорушення в Шевченківський ВП ГУНП у Львівській області з підстав порушення закону правоохоронними органами.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Львова від 10.04.2018 року у справі № 466/651/18 скаргу позивача задоволено частково, зобов`язано повноважну особу слідчого відділу Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області вчинити дії згідно вимог ч.1 ст. 214 КПК України за заявою ОСОБА_1 від 30.03.2018 року про вчинення кримінального правопорушення.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Львова від 16.07.2018 року у справі № 466/4210/18 скаргу позивача – задоволено та зобов`язано уповноважену особу Львівської місцевої прокуратури №2 заяву ОСОБА_1 від 23.04.2018 року розглянути відповідно до вимог ч.1,ч.4 ст.214 КПК України.
Будь-яких даних про виконання вказаних ухвал у матеріалах справи – немає.
З матеріалів справи, також, вбачається, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року у справі №450/3317/18 за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача прокуратура Львівської області, ГУНП у Львівській області  про стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди у розмірі 25000, 00 грн. позовні вимоги  ОСОБА_1  – задоволено частково.Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1  заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.).В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що 23.04.2018 року ОСОБА_1 , звернувся до Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме, щодо невиконання рішення суду (ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.2018 року), щодо зобов`язання уповноважену особу СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 30.03.2018 року. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду Львівської області від 16.07.2018 року, зобов`язано уповноважену особу Львівської місцевої прокуратури № 2, заяву ОСОБА_1 від 23.04.2018 року розглянути відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 214 КПК України. Листом Львівської місцевої прокуратури № 2, адресованого ОСОБА_1 від 20.07.2018 року № 06/17-06/17-307-09, слідує, що Львівською місцевою прокуратурою № 2, розглянуто ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16.07.2018 року. Перевіркою доводів викладених у заяві ОСОБА_1 від 23.04.2018 року, жодних об`єктивний даних, які б свідчили про вчинення працівниками Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області кримінальних правопорушень, не встановлено, а тому, викладені у ній відомості не підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку, передбаченому ст. 214 КУпАП. 24.07.2018 року ОСОБА_1 , звернувся в прокуратуру Львівської області із заявою про зобов`язання внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, щодо невиконання рішення суду, а саме ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду Львівської області від 16.07.2018 року щодо внесення відомостей до ЄРДР, за попередньою кваліфікацією ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 366 КК України, щодо особи при виконання функцій держави на посаді прокурора Пацюркевич О.В. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26.07.2018 року, зобов`язано відповідальну особу прокуратури Львівської області внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 24.07.2018 року. 03.08.2018 року внесено відомості до ЄРДР за № 42018140000000238 за ч. 2 ст. 382 КК України, на підставі заяви ОСОБА_1 від 24.07.2018 року.
Постановою Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника Державної казначейської служби України, задоволено. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року скасовано і ухвалено нову постанову – про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.
Відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідні органи прокуратури України та національної поліції України мали б бути притягнутими до участі у справі та приймати у ній участь в якості відповідачів, однак позивачем до участі у розгляді даної справи в якості відповідача було притягнуто лише Державну казначейську службу України, до рішень, дій чи бездіяльності якої, як і її посадових осіб, у ОСОБА_1 у поданому ним позові претензій не заявляє.
Окрім цього, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2021 року у справі №450/3315/18 за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача прокуратура Львівської області, ГУНП у Львівській області про стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди у розмірі 25 000, 00 грн.позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.). В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що 30.03.2018 року ОСОБА_1 , звернувся до Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме, просить внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, працівниками правоохоронних органів : прокурорів прокуратури Р.Кравчика, Пацюркевич О., слідчого Писко М. за попередньою кваліфікацією ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 282, ч. 2 ст. 356 КК України. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.2018 року, зобов`язано уповноважену особу слідчого відділу Шевченківского відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області вчинити дії згідно вимог ч. 1 ст. 214 КПК України за заявою ОСОБА_1 від 30.03.2018 року про вчинення кримінального правопорушення.Листом Львівської місцевої прокуратури № 2, адресованому слідчому судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27.04.2018 року № 06/10-1997, слідує, що 17.04.2018 року на адресу Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області надійшла ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.2018 року. Дана ухвала Шевченківським ВП ГУНП у Львівській області розглянута та відповідний лист скерований ОСОБА_1 .Судом встановлено, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.2018 року, якою зобов`язано уповноважену особу слідчого відділу Шевченківского відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області вчинити дії згідно вимог ч. 1 ст. 214 КПК України за заявою ОСОБА_1 від 30.03.2018 року про вчинення кримінального правопорушення, не виконана. Судом встановлено, що в результаті невиконання рішення суду, позивач, як заявник зазнав моральних страждань, які полягали в тому, що йому тривалий час довелося захищати свої порушені права, оскаржувати дії щодо вирішення його заяви, чим були порушені його нормальні життєві зв`язки, що знаходиться в прямому причинному зв`язку із бездіяльністю органу досудового слідства.
Вказане рішення набрало законної сили є чинним та не скасованим та, як вказує позивач виконане.
Враховуючи наявність рішення у іншій справі про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 з підстав невиконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.2018 року, якою зобов`язано уповноважену особу слідчого відділу Шевченківского відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області вчинити дії згідно вимог ч. 1 ст. 214 КПК України за заявою ОСОБА_1 від 30.03.2018 року про вчинення кримінального правопорушення, у суду були відсутні підстави для стягнення моральної шкоди у даній справі з тих самих підстав.
Що ж стосується стягнення моральної шкоди з підстав невиконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16.07.2018 року, якою зобов`язано уповноважену особу Львівської місцевої прокуратури № 2, заяву ОСОБА_1 від 23.04.2018 року розглянути відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 214 КПК України, то судом першої інстанції вірно задоволено позов частково в цій частині зважаючи на наступне.
Відповідно до 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті — така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.
Як встановлено вище спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав невиконання ухвали слідчого судді від 16.07.2018 року.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили зобов`язано уповноважену особу Львівської місцевої прокуратури №2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.04.2018 року, однак таке судове рішення, що набрало законної сили не виконане, – колегія суддів вважає дійсним факт протиправної бездіяльності органу прокуратури щодо виконання судового рішення та наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такою бездіяльністю моральної шкоди.
Так, слід вважати, що тривале невиконання ухвали слідчого судді спричинило заявнику (на що він посилається) відчуття: невизначеності, невпевненості, незахищеності; неможливість реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки; невизначеності у можливості реалізації своїх прав та законних інтересів, тощо. Вказана бездіяльність та подальші негативні наслідки такої для позивача мають місце протягом тривалого часу і тривають по даний час (протилежного не доведено). Вказане потребує для позивача докладення додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно себе.
Вказані висновки відповідають, також, і правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.
Тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції підставно встановлено факт заподіяння вказаними неправомірними діями та бездіяльністю позивачу моральної шкоди. 
Однак, у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Тому, зважаючи на обсяг, характер та тривалість заподіяних моральних страждань позивача колегія суддів вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди визначений позивачем слід вважати завищеним, а визначений судом першої інстанції слід вважати правильним та таким, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, залишивши оскаржуване судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                                                          Я.А. Левик

Судді:                                                                                 Р.В. Савуляк
       
                                                                                                                М.М. Шандра