Справа № 991/6797/21
Провадження 1-кс/991/6899/21

У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року                                                                        м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , дослідивши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, яка полягає у незабезпеченні проведення слідчих дій, 
ВСТАНОВИВ:
01 жовтня 2021 року до Вищого антикорупційного суду надійшла заява-скарга ОСОБА_2 на бездіяльність Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. 
Із змісту заяви-скарги вбачається, що ОСОБА_2 звертався до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури із 5-ма зверненнями щодо необхідності проведення Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою «власних слідчих дій» відносно Голосіївської райради та Київської міської державної адміністрації. Але, незважаючи на те, що справа понад один рік перебуває на особистому контролі керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури жодні дії за поданими ним зверненнями не проводилися, а звернення переадресовуються до інших державних органів.
З огляду на це, заявник порушує питання про зобов`язання Спеціалізованої антикорупційної прокуратури забезпечити незалежне розслідування його справи. 
Згідно з протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 01.10.2021 для розгляду заяви-скарги ОСОБА_2 визначено слідчого суддю ОСОБА_1 . 

Відповідно до змісту ст. 304 КПК України, вирішуючи питання про відкриття провадження за скаргою слідчому судді належить встановити чи: 
1) передбачено ч. 1 ст. 303 КПК України оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора про які йдеться у скарзі;
2) подана в строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України; 
3) подана особою, що має право подавати скаргу; 
4) підлягає розгляду у Вищому антикорупційному суді. 

Пунктами 1-11 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. 
Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які не охоплюються вищенаведеною нормою не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу (ч. 2 ст. 303 КПК України). 
У заяві-скарзі ОСОБА_2 зазначає про бездіяльність Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України оскарженню на досудовому провадженні підлягають бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у:
- невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення:
- неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу;
- нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. 
Матеріали скарги не містять копії заяви (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення, відомості за змістом якої не були внесені прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Власне у скарзі заявником не зазначається про оскарження такого виду бездіяльності та із змісту скарги дійти такого висновку також неможливо.
У скарзі також не йдеться про повернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України.
Із змісту скарги та доданих до неї матеріалів також неможливо дійти висновку про оскарження ОСОБА_2 бездіяльності прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк. 
Бездіяльність, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена (п. 1.3 Узагальнень про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017). 
Як вбачається із змісту заяви бездіяльність Спеціалізованої антикорупційної прокуратури полягає у непроведенні слідчих дій у межах існуючого провадження (справи) за зверненнями ОСОБА_2 .
Зважаючи на це заявник просить слідчого суддю зобов`язати Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру забезпечити належне розслідування його справи у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі. 
У скарзі-заяві не зазначається, які конкретно дії не провів прокурор, які він зобов`язаний був провести в установлені строки. Із наданих заяв встановити ці обставини також неможливо. 
Водночас, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України не передбачено оскарження абстрактної бездіяльності. Наведена норма дозволяє звернутися до слідчого судді зі скаргою не на будь-яку бездіяльність слідчого, прокурора, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.
Отже, бездіяльність Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, про яку зазначає ОСОБА_2 не є предметом оскарження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України. 
Згідно з ч. 4 ст. 304 КПК України у разі якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню, то в такому разі слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження. 
З цих підстав, належить відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 . 
Крім наведеного, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити про таке.
За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 32 КПК України Вищий антикорупційний суд здійснює кримінальні провадження щодо злочинів, що вчинені на території України і віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду.
Згідно з ч. 1 ст. 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України (злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 366-1, 368-369-2 КК України), статтями 206-2, 209, 211, 366-1 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.
Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті (ч. 2 ст. 33-1 КПК України).
За змістом п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України скарга підсудна Вищому антикорупційному суду в разі якщо злочин, визначений у ч. 1 ст. 33-1 КПК України вчинено певним суб`єктом, а саме: Президентом України, повноваження якого припинено, народним депутатом України, Прем`єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, Головою Національного агентства з питань запобігання корупції, його заступником, членом Ради Національного банку України, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України; державним службовцем, посада якого належить до категорії «А»; депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатом обласної ради, міської ради міст Києва та Севастополя, посадовою особою місцевого самоврядування, посаду якої віднесено до першої та другої категорій посад; суддею (крім суддів Вищого антикорупційного суду), суддею Конституційного Суду України, присяжним (під час виконання ним обов`язків у суді), Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої ради правосуддя, Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; прокурорами органів прокуратури, зазначеними у пунктах 1-4, 5-11 частини першої статті 15 Закону України «Про прокуратуру»; особою вищого начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, органів та підрозділів цивільного захисту, вищого складу Національної поліції, посадовою особою митної служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової та митної справи III рангу і вище, посадовою особою органів державної податкової служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової та митної справи III рангу і вище; військовослужбовцем вищого офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України; керівником суб`єкта великого підприємництва, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків.
Пункт 2 ч. 5 ст. 216 КПК України містить наступний критерій, за яким визначається підсудність справ Вищому антикорупційному суду: розмір предмета злочину або завданої ним шкоди в п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на час вчинення злочину, за умови що злочин вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків.
Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 216 КПК України кримінальне провадження підсудне Вищому антикорупційному суду якщо кримінальне правопорушення, передбачене статтею 369, частиною першою статті 369-2 Кримінального кодексу України, вчинено щодо службової особи, визначеної у частині четвертій статті 18 Кримінального кодексу України або у пункті 1 цієї частини.
Отже у цьому випадку підлягає застосуванню саме предметна підсудність, відповідно до якої Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно конкретних корупційних злочинів, передбачених законом.
У скарзі ОСОБА_2 зазначає про те, що справа стосується вчинення незаконних дій з боку Голосіївської районної ради та Київської міської державної адміністрації. 
Скарга не містить посилання на вчинення конкретного корупційного злочину, підсудного Вищому антикорупційному суду, відповідно до ст. 33-1 КПК України та примітки до ст. 45 КК України, що унеможливлює розгляд скарги слідчим суддею Вищого антикорупційного суду. 
Враховуючи викладене, керуючись ст. 303, 304, 306, 372 КПК України, слідчий суддя 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, яка полягає у незабезпеченні проведення слідчих дій.
Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами. 
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя                                                                  ОСОБА_1