КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №369/10108/2021                                                                            Головуючий у І інстанції - Ковальчук Л.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/15794/2021                                    Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2021 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Буд Груп», третя особа: державний реєстратор виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Ющенко Олег Сергійович про визнання договору та акту недійсним, 
 
встановив:
 
В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває на розгляді справа за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ТОВ «Софія Буд Груп», третя особа: державний реєстратор виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Ющенко О.С. про визнання договору та акту недійсним.
Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Полупанова О.О. звернулась до суду із заявою про забезпечення позову у якій просила оголосити заборону на відчуження будь-яким способом квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 19.4 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_1 , а також нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 4,1 кв.м., яке на праві власності належить ОСОБА_4 , а також заборонити передачу вказаних об`єктів нерухомості в іпотеку.
В обґрунтування вказаної заяви зазначила, що відповідач ОСОБА_5 20 грудня 2019 року без згоди позивача ОСОБА_2 здійснив відчуження майнових прав, придбаних за час шлюбу, що призвело до втрати позивачем ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Відчуження було здійснено відповідачем ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_1 , яка приходиться йому сестрою. 
Відповідачу ОСОБА_1 було відомо про відсутність згоди дружини ОСОБА_2 на відчуження квартири, тобто відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 діяли, на думку заявника, недобросовісно, з метою приховування майна.
Заявник вважає, що існує ризик відчуження майна, яке є предметом спору, або ж його передача в іпотеку, а тому невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у справі.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2021 року, заяву про забезпечення позову задоволено.
В порядку забезпечення позову оголошено заборону на відчуження будь-яким способом квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 19.4 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_1 , а також нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 4,1 кв.м., яке на праві власності належить ОСОБА_5 , а також заборонено передачу вказаних об`єктів нерухомості в іпотеку.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалася на те, що спірне майно не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 , оскільки спірну квартиру вона придбала не у ОСОБА_7 , а у забудовника - ТОВ «Софія Буд Груп».
Оскаржувана ухвала призвела до обмеження її прав власника.
Зазначає, що заявником не надано належних та достовірних доказів того, що вона, ОСОБА_1 має наміри здійснити відчуження спірної квартири або передати її в іпотеку.
Крім цього, заявником не надано будь-яких доказів істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду.
Вважає, що доводи позивача про ризик відчуження майна, передачі в іпотеку, ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення у випадку невжиття заходів забезпечення позову у заявленому вигляді є необґрунтованими, спосіб забезпечення позову, який просив застосувати позивач не є спів мірним із заявленими позовними вимогами та не забезпечить виконання рішення суду.
Просила, скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про забезпечення позову.
На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, обґрунтовуючи його тим, що до заяви про забезпечення позову нею були долучені докази того, що придбання відповідачем ОСОБА_1 квартири було здійснено у спосіб, який порушив право власності ОСОБА_2 .
До заяви про забезпечення позову нею були додані всі необхідні копії документів, які доводять незаконність поведінки відповідачів при придбанні і відчуженні майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2021 року без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час між сторонами існує спір щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м., а також нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 4,1 кв.м., а невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача у випадку задоволення позову.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Згідно правил ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. 
Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його.
Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. 
Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. 
Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.
Так, по справі встановлено, що між сторонами виник спір з приводу визнання недійсної угоди про зміну сторони договору (покупця) №360-326:1 від 18 вересня 2019 року, яка укладена між ОСОБА_3 , ТОВ «Софія Буд Груп» і ОСОБА_1 , а також акту приймання-передачі б/н від 20 грудня 2019 року, складений між ТОВ «Софія Буд Груп» і ОСОБА_1 , які стосуються придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний №52971140 від 06 липня 2020 року, яке прийнято державним реєстратором  виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Ющенком О.С.; скасування запису про державну реєстрацію права власності №37174060 від 01 липня 2020 року про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ; поділу майна, яке являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу ОСОБА_2 і ОСОБА_7 та визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м., а також на Ѕ частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 4,1 кв.м.
У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд першої інстанції перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки будь-які дії стосовно реалізації спірного майна можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність  висновків суду першої інстанції, а тому ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2021 року слід залишити без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, апеляційний суд, - 
  
ухвалив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 18 листопада 2021 року.

Судді                                                                                     К.П. Приходько
 
                                                                                               С.О. Журба
 
                                                                                              Т.О. Писана