КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
05 жовтня 2021 року
 
м. Київ
 
справа №761/13659/20
 
провадження № 22-ц/824/10298/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
за участю секретаря судового засідання - Пугач Д.С.
 
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Музичук Лесі Василівни
 
на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року у складі судді  Волошина В.О.
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування майнової шкоди, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 04 липня 2014 року між  ОСОБА_3  та ПАТ «КБ «УФС» був укладений договір №43842 банківського вкладу (депозиту) «Вигідний Альянс», за яким банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у розмірі 15 500 доларів США у строкове користування на строк до 04 жовтня 2014 року.
14 серпня 2014 року постановою Правління НБУ прийнято рішення №491 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних.
Зауважував, що виконавчою дирекцією відповідача прийнято рішення від 14 серпня 2014 року №69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «УФС»», призначено уповноважену особу ФГВФО на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «УФС» - Гончарова С.І. Наказом Уповноваженої особи від 30 жовтня 2014 року створено Комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів, яка визнала нікчемним договір вкладу, укладений 04 липня 2014 року між ОСОБА_1  та ПАТ «КБ «УФС», узв`язку з чим її не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року по справі № 826/7252/15 визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Оберемка Р.А. про визнання нікчемним укладеного з ОСОБА_1  договору вкладу. 
Зобов`язано Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок ФГВФО. Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» не передав до ФГВФО інформацію про неї, як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладом, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не отримала гарантоване відшкодування коштів за вкладом в межах процедури ліквідації банку.
Уважав, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю Уповноваженої особи ФГВФО щодо невиконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від                         27 вересня 2017 року ОСОБА_1  втратила право вимагати отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року позов задоволено. 
Стягнуто з ФГВФО на користь  ОСОБА_1 у відшкодування шкоди 200 000 грн.
Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 24 травня 2021року представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Музичук Л.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не досліджено належним чином підстави стягнення коштів та задоволено позов щодо стягнення майнової шкоди з Фонду, що суперечить статтям 20, 26, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних 
Звертає увагу суду на те, що здійснення виплати гарантованого відшкодування за вкладом Фондом після подання Уповноваженою особою документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку, як юридичної особи, є прямим порушенням норм ч. 7 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
Вказує на те, що рішення в адміністративній справі №826/7252/15 набуло законної сили 27 вересня 2017 року, однак жодних дій для забезпечення виконання судового рішення позивачем не вживалося, а у 2020 році позивач подав позов про стягнення шкоди з Фонду у зв`язку з невиконанням судового рішення, яким Фонд не зобов`язано було вчиняти будь-які дії по відношенню до позивача, що свідчить про безпідставність вказаного позову.
Наразі, Верховним Судом відкрито касаційне провадження за скаргами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у аналогічних справах №761/13038/20-ц, №761/12508/20-ц, де Фонд, як на підставу відкриття касаційного провадження, посилається на порушення юрисдикції судами, що розглядали справи.
Зазначає, що фонд виконує свої зобов`язання перед вкладниками та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених спеціальним законом.
Уважає, що оскільки позивачем не підтверджена та обставина, що діями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб були порушені права позивача, відповідних доказів про завдання позивачу шкоди останнім також до суду надано не було, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Фонду на користь позивача майнової шкоди.
16 серпня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача Серафимова І.М., в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість  оскаржуваного рішення.
Також зазначає, що Київський апеляційний суд прийняв рішення щодо цивільної юрисдикції даної справи, яке ФГВФО не оскаржувалось, а отже не має підлягати сумнівам.
Представник ФГВФО у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.
Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що через неправомірну бездіяльність Уповноваженої особи ФГВФО, позивач ОСОБА_1 втратила можливість отримати в межах ліквідаційної процедури ПАТ «КБ «УФС» гарантовану суму вкладу.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 04 липня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «УФС» укладено договір вкладу, за яким банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в розмірі 15 500 дол. США у тимчасове строкове користування на строк до    04 жовтня 2014 року та зобов`язався сплачувати проценти за користування ними (а.с. 12-14).
На виконання вказаного договору, згідно квитанції від 04 липня 2014 року позивачем внесено на рахунок банку кошти в сумі 15 500 дол. США (а.с. 15).
На підставі постанови Правління НБУ від 14 серпня 2014 року № 491 «Про віднесення ПАТ «КБ «УФС» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 14 серпня 2014 року № 69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «УФС», згідно з яким з 15 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «УФС» Гончарова С.І.
Постановою Правління НБУ від 10 жовтня 2014 року № 717 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «КБ «УФС».
Згідно рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 13 листопада 2014 року № 119 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «УФС» з відшкодуванням з боку ФГВФО коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 13 листопада 2014 року та призначено Гончарова С.І. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» строком на 1 рік з 13 листопада 2014 року по 12 листопада 2015 року.
На офіційному сайті ФГВФО опубліковано оголошення про те, що з 21 листопада 2014 року ФГВФО розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ «КБ «УФС; виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Гончаровим С.І. видано наказ від 18 листопада 2014 року №6 «Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів», яким визнані нікчемними всі транзакції та правочини, в тому числі й договір вкладу, укладений з ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 червня 2015 року по справі №826/7252/15, адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Оберемка Р.А., ФГВФО про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 червня 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Оберемка Р.А. про визнання нікчемним укладеного з              ОСОБА_1 договору вкладу. 
Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Оберемка Р.А. щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, із визначенням сум, які підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу, укладеного ПАТ «КБ «УФС» з ОСОБА_1 .
Зобов`язано Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС»            Оберемка Р.А. подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок ФГВФО. 
07 червня 2019 року ФГВФО повідомив про завершення виплат гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам банку ПАТ «КБ «УФС» на підставі ч. 7 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у зв`язку з подачею Уповноваженою особою Фонду державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань документів для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи).
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
За змістом ст. 3 цього Закону, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.
Згідно із ч. 1 ст. 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними ч. 2 цієї статті 4 Закону, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.
У разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (ч. 6 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювана шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювана шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їх працівником або іншою особою.
Це один із випадків, коли суб`єктом відшкодування виступає юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто, особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати.
У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників  і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи - підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків.
Безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.
Причинно-наслідковий зв`язок у цьому виді зобов`язань може мати складний характер, тобто треба доводити не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від           22 червня 2017 року у справі №638/11853/15-ц та від 27 лютого 2019 року у справі №158/812/15-ц.
Як убачається з матеріалів справи, вимоги ОСОБА_1 за договором вкладу не були внесені до Реєстру вкладників ПАТ «КБ «УФС», які мають право на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом, у зв`язку з прийняттям уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Наказу від 18 листопада 2014 року №6 про визнання нікчемним укладеного з нею договору вкладу.
Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» не передав до ФГВФО інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладом відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв`язку з чим остання не отримала гарантоване відшкодування коштів за вкладом в межах процедури ліквідації банку.
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що причиною неотримання позивачем передбаченого законом відшкодування було не включення Уповноваженою особою Фонду позивача в перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в межах 200 000 грн за рахунок Фонду у відповідності до вимог ст. 26, 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Вищевказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від                       27 вересня 2017 року по справі № 826/7252/15 не була виконана.
Уповноваженій особі ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» було достеменно відомо про постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року, як стороні у справі №826/7252/15.
Під час розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції, стороною відповідача не було надано належних і допустимих доказів відсутності факту бездіяльності Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Оберемка Р.А. щодо невиконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року. 
Факт невиконання вказаної постанови не заперечується відповідачем, а ФГВФО при цьому не навело обґрунтованих пояснень чому Уповноваженою особою ФГВФО не було виконано рішення суду протягом майже двох років до завершення виплат гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам банку ПАТ «КБ «УФС». 
Отже, внаслідок протиправної бездіяльності ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС»            Оберемка Р.А. та невиконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року ОСОБА_1 своєчасно не була включена до затвердженого реєстру вкладників, що призвело до неможливості отримання нею гарантованого відшкодування в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і, як наслідок, до настання шкоди.
На підставі викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що неотримання позивачем гарантованої суми відшкодування за вкладом пов`язане з протиправними діями Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Оберемка Р.А., що встановлено постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року, та уважає його законним та обґрунтованим.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у зв`язку з  бездіяльністю уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Оберемка Р.А., що полягала у невиконанні рішення суду, та ліквідацією банку, позивач втратила право вимоги гарантованої суми відшкодування за вкладом, внаслідок чого отримала право вимагати заподіяну невиконанням рішення суду матеріальну шкоду.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що наразі звернення позивача до суду з даним позовом є єдиним належним способом захисту її порушеного права.
Доводи апелянта, що жодних дій для забезпечення виконання судового рішення позивачем не вживалося, є безпідставними з огляду на те, що закон не передбачає обов`язку позивача Гукової А.С. звертатися до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» з метою виконання рішення суду про зобов`язання Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо неї, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок ФГВФО. Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС», враховуючи принцип обов`язковості судових рішень, була зобов`язана самостійно вчинити дії, направлені на виконання вказаної постанови суду.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що статтею 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено мораторій на стягнення коштів з Фонду, оскільки скаржник тлумачить норму закону на свій розсуд. Натомість вищезазначена стаття не містить вказівки, щодо мораторію на стягнення коштів з фонду, а лише норми щодо обмеження Фонду у розпорядженні грошовими коштами. Більше того, даний закон містить норми, якими передбачено, що шкода заподіяна внаслідок бездіяльності Фонду, професійної помилки уповноваженої особи відшкодовується на загальних підставах.
За обставин заподіяння майнової шкоди позивачу невиконанням судового рішення відповідачем, доводи апеляційної скарги щодо юрисдикції даного спору є безпідставними та не заслуговують на увагу суду.
Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4  - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено «05» жовтня 2021 року.

 
 
           Головуючий                                                                         В.А. Кравець
 
Судді                                                                                         О.В. Желепа
 
                                                                                                               О.Ф. Мазурик