Ухвала
іменем України 
17 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 663/287/18
провадження № 51-5330ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 
22 червня 2021 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 21 жовтня 
2021 року, 
встановив:
За вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 22 червня 
2021 року
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Таврія Скадовського району Херсонської області, зареєстрованого в тому ж населеному пункті ( АДРЕСА_1 , жителя 
АДРЕСА_2 , не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі — КК) до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Цивільний позов потерпілих задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_6 38 400 грн
у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_7 та 
ОСОБА_6 по 19 200 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди кожному.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 5391 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 180 800 грн — моральної шкоди. На користь ОСОБА_8 стягнуто 248,19 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 
20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 200 000 грн—моральної шкоди.
Також стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 3000 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу і 180 800 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року зазначений вирок змінено та пом`якшено призначене засудженому покарання за ч. 2 ст. 286 КК до 
5 років позбавлення волі. Виключено обставину, що обтяжує покарання—вчинення злочину, щодо особи похилого віку.
У решті вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 13 жовтня 
2017 року близько 19:00  всупереч вимогам п. 31.4.7 Правил дорожнього руху, керуючи забороненим до експлуатації автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому на скло нанесено покриття, що погіршує його прозорість, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул. Джарилгацькій 
у напрямку вул. Сергіївської у м. Скадовську Херсонської області, порушив вимоги пунктів 2.3 «б», 12.3 ПДР, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, своєчасно не зменшив швидкості і не зупинився під час виявлення пішохода на проїжджій частині, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_9 , заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілої. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
На обґрунтування своїх доводів указує, що оскаржувані судові рішення 
є незаконними, необґрунтованими, невмотивованими, а винуватості засудженого 
у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, не доведено.
Зазначає, що висновки суду ґрунтуються на недопустимих та суперечливих доказах. Суд безпідставно взяв до уваги висновок судової експертизи від 20 листопада 
2017 року № 17-549 та необґрунтовано відхилив висновок автотехнічної експертизи від 24 січня 2018 року № 1-АТ, а також, що слідчий експеримент було проведено із використанням автомобіля «Mitsubishi Lancer», належного ОСОБА_4 , без згоди останнього.
Також, як наголошує сторона захисту, суди не звернули уваги на твердження засудженого, що під час дорожньо-транспортної пригоди він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, і в матеріалах кримінального провадження відсутній висновок судово-медичної експертизи на встановлення алкогольного сп`яніння
у ОСОБА_4 . 
На переконання захисника суд вирішив цивільний позов неправильно. 
Стверджує, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів, наведених в апеляційній скарзі, не спростував їх та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження.
Перевіривши доводи, зазначені в касаційній скарзі, та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати 
й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. 
Тому неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом перегляду суду касаційної інстанції. 
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За статтею 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів провадження за скаргою встановив, що суди дотрималися вимог зазначеного закону.
Як убачається із судових рішень, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, ґрунтується на ретельно та всебічно досліджених 
у судовому засіданні доказах. 
Так, в основу вироку суд обґрунтовано поклав показання таких осіб: потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що 13 жовтня 2017 року побачив на дорозі номерний знак від автомобіля та взуття своєї матері. Йому сказали, що збили жінку, а потім він дізнався, що це була його мати; потерпілого ОСОБА_7 , який розповів, що 
13 жовтня 2017 року близько 19:00 йому зателефонував син та повідомив про дорожньо-транспортну пригоду, на місці якої він бачив взуття матері; потерпілого ОСОБА_8 , згідно з показаннями якого, 13 жовтня 2017 року його батько повідомив, що ОСОБА_4 на своєму автомобілі збив його бабусю і покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, загубивши реєстраційний номер автомобіля; свідка ОСОБА_10 , яка показала суду, що в жовтні 2017 року їй зателефонував чоловік ОСОБА_4 та повідомив, що збив жінку; свідка ОСОБА_11 , відповідно до показань якого 13 жовтня 2017 року, перебуваючи на вул. Джарилгацькій, він почув удар та побачив чорний автомобіль «Mitsubishi Lancer», який рухався зі швидкістю не менше 60 км/год, і жінку, що лежала на дорозі з розбитою головою, поряд із нею лежав номерний знак від автомобіля і автомобільні двірники; свідка ОСОБА_12 , який розповів суду, що 13 жовтня 2017 року на вул. Джарилгацькій бачив жінку, вона була у крові, інколи подавала ознаки життя, поряд лежав номерний знак від автомобіля засудженого. Невдовзі приїхала поліція разом із засудженим, який перебував у стані алкогольного сп`яніння. 
Показання потерпілих та свідків підтверджуються і іншими доказами.
Відповідно до протоколу огляду місця події з фототаблицею до нього від 13 жовтня 2017 року здійснено заміри дорожнього покриття, зафіксовано дорожню розмітку (зебру), пішохідний перехід, освітлення з лівої сторони, виявлено номерний знак автомобіля НОМЕР_1 , деталі від автомобіля та взуття пішохода.
Згідно з даними протоколу огляду місця події від 13 жовтня 2017 року 
з фототаблицею до нього на подвір`ї за місцем проживання ОСОБА_4 виявлено автомобіль «Mitsubishi Lancer» чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,
з пошкодженням переднього бампера, декоративної пластикової решітки, передньої правої фари. На капоті деформація у виді вм`ятини, розбито лобове скло в нижньому правому куті, відсутня щітка правого склоочисника. Також відсутня права протитуманна фара та передній номерний знак.
Відповідно до висновку судової експертизи від 20 листопада 2017 року № 17-549 в умовах дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти її настанню, за умов дотримання ним вимог пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху. 
Згідно з висновком експертизи трупа ОСОБА_9 від 14 жовтня 2017 року 
№ 135 на тілі потерпілої виявлено численні тілесні ушкодження. Смерть ОСОБА_9 настала від тяжкої відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась переломами кісток склепіння черепа, розривом синуса твердої мозкової оболонки, крововиливами в м`які мозкові оболонки, та ускладнилася набряком головного мозку. 
Висновком експерта від 14 жовтня 2017 року № 117-МК на ходовій поверхні взуття потерпілої встановлено наявність слідів ковзання, тобто на момент наїзду автомобіля з дорожнім покриттям стикалися ходові поверхні підошви, це означає, що потерпіла стояла. 
За висновками автотехнічних експертиз від 22 листопада 2017 року № 776-АТ та 
24 листопада 2017 року № 828-АТ встановлено, що гальмівна система, рульове керування, ходова частина, система освітлення автомобіля «Mitsubishi Lancer» були в технічно-працездатному стані, однак тонування за коефіцієнтом світлопропускання скла автомобіля не відповідало вимогам ДСТУ 5727-88, що в свою чергу забороняло експлуатацію транспортного засобу згідно з пп. «в» п. 31.4.7 Правил дорожнього руху. 
З довідки Скадовської ЦРЛ від 14 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння, а за довідкою КУ «Обласний наркологічний диспансер» Херсонської обласної ради від 24 жовтня 2017 року № 2970 в його крові виявлено алкоголь у кількості 0,9 проміле. 
Ці докази в сукупності переконливо свідчать про порушення ОСОБА_4 пп.«б», п. 2.3 та 12.3 ПДР, що призвело до на наїзду на пішохода ОСОБА_9 та її смерті. 
Таким чином, зіставивши всі докази у їх взаємозв`язку, місцевий суд умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, а також дані, що містяться у протоколах слідчих дій, експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів і правомірно поклав їх в основу вироку.
Доводи захисника про те, що суд обґрунтував вирок висновком судової експертизи від 20 листопада 2017 року № 17-549 та безпідставно не врахував висновку автотехнічної експертизи від 24 січня 2018 року № 10 АТ, згідно з яким 
ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзд на потерпілу, були ретельно перевірені судами першої й апеляційної інстанцій і не знайшли підтвердження. 
Так, місцевий суд установив, що вищевказані експертизи було проведено за різними вихідними даними, отриманими під час слідчих експериментів з ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_13 . Відповідно до ст. 290 КПК ці протоколи були відкриті сторонам для ознайомлення, проте в якості доказів суду першої інстанції не надавалися.
Крім того, твердження захисника про відсутність згоди ОСОБА_4 на використання належного йому автомобіля «Mitsubishi Lancer» під час слідчого експерименту є неспроможними. Слідчий експеримент за участю свідка 
ОСОБА_13 було проведено відповідно до вимог ст. 240 КПК, відсутність згоди на залучення автомобіля ніяк не вплинуло на результати даних, отриманих під час проведення цієї слідчої дії.
Водночас сторони не ставили перед органом досудового розслідування і судом першої інстанції питань про недопустимість як доказів протоколів слідчих експериментів з ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_13 , тому суд першої інстанції обґрунтовано не вдався до оцінки допустимості слідчих експериментів та оцінив висновки судових експертиз як самостійні докази.
Зокрема, місцевий суд визнав непереконливою версію засудженого про перебіг вказаних ним подій, яку він розповів під час слідчого експерименту і яку покладено в основу висновку автотехнічної експертизи від 24 січня 2018 року, оскільки ці показання не узгоджуються з даними отриманими в ході огляду місця події.
Апеляційний суд, перевіривши матеріали провадження дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції правильно оцінив висновки судових автотехнічних експертиз, обґрунтував вирок висновком експерта від 20 листопада 2017 року 
№ 17-549, який узгоджується з іншими, наведеними вище доказами, та правильно не взяв до уваги висновок експерта від 24 січня 2018 року № 1АТ, визнавши непереконливою версію ОСОБА_4 щодо причини дорожньо-транспортної пригоди.
Доводи захисника про те, що місцевий суд порушив процесуальні права засудженого, оскільки не забезпечив допиту свідка ОСОБА_13 , були предметом перевірки апеляційного суду, який дійшов висновку, що вони є безпідставними. 
Зокрема, апеляційний суд установив, що свідка ОСОБА_13 суд неодноразово викликав у судове засіданнядля надання показань, однак він жодного разу не з`явився, тому що виїхав за кордон, що підтверджується відповідними документами, наявними в матеріалах кримінального провадження, а отже суд виконав усі можливі дії для виклику цього свідка. 
Також не заслуговують на увагу доводи захисника про недоведеність факту перебування  ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння. Як убачається з копій судових рішень, 13 жовтня 2017 року після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 було доставлено до Скадовської районної лікарні, де йому встановили діагноз «алкогольна інтоксикація», а в крові засудженого виявлено алкоголь 
0,9 проміле, що відображено у довідці обласного наркологічного диспансеру Херсонської обласної ради від 24 жовтня 2017 року № 2970. Відсутність у матеріалах кримінального провадження висновку судово-медичної експертизи ніяким чином не спростовує факту перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння.
Разом з тим не заслуговують на увагу доводи в касаційній скарзі щодо неправильного вирішення цивільного позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України (далі—ЦК) моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Оскільки позивачі, які є потерпілими, були чоловіком, сином та онуком загиблої ОСОБА_9 , їм була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку зі смертю дружини, матері та бабусі.
Суд під час визначення розміру морального відшкодування виходив із принципів розумності і справедливості відповідно до ст. 23 ЦК, врахувавши характер, глибину душевних, фізичних, емоційних та моральних страждань, які перенесли і продовжують переносити потерпілі, дійшов висновку, що визначений потерпілими розмір моральної шкоди є співмірним з перенесеним ними моральним стражданням.
Крім того, не заслуговують на увагу посилання захисника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції порушив засади безпосередності дослідження доказів та необґрунтовано відмовив у повторному дослідженні доказів і обставин справи.
Так, згідно з приписами ч. 3 ст. 404 КПК повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Суд апеляційний інстанції такої умови під час судового розгляду не встановив. Сам по собі факт непогодження з висновками суду не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.
За таких обставин колегія суддів вважає, що права засудженого на справедливий судовий розгляд не порушені, зважаючи на наявність вищенаведених належних, допустимих та безперечних доказів вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину. 
Таким чином, погоджуючись із висновками місцевого суду, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що висновки суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, що в судовому рішенні докладно мотивовано.
Водночас апеляційний суд установив, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, не дотримався вимог статей 50, 65 КК та не навів мотиви призначення покарання саме у такому розмірі з огляду на межі покарання.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових                злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності                                    та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,               їх небезпечності та даним про особу винного.
У зв`язку з вищевикладеним суд апеляційної інстанції визнав за необхідне пом`якшити призначене ОСОБА_4 основне покарання до 5 років позбавлення волі та виключити обставину, що обтяжує покарання, — вчинення злочину щодо особи похилого віку, з чим погоджується і колегія суддів.
Отже, наведені в касаційній скарзі захисника мотиви щодо незгоди із судовими рішеннями в частині доведеності винуватості засудженого, а також із наданою судами оцінкою окремих доказів, не спростовують правильності висновків судів і не містять переконливих доводів, які би дозволили Суду дійти висновку про ухвалення рішень з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.
Таким чином, судові рішення не суперечать статтям 370, 419 КПК, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 22 червня 2021 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                             ОСОБА_3