ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/186/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року 
у справі № 280/186/21 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Запорізькій області
про визнання протиправною та скасування вимоги,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13 серпня 2019 року за № Ф-27214-49 на загальну суму 7965,54 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач набув право на заняття адвокатською діяльністю у 1999 році, коли в законодавстві не було поняття «самозійнята особа» і не було обов`язку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», здійснюється на підставі заяви платника єдиного внеску. Автоматичне взяття на облік  особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, без заяви цієї особи є протиправним. Позивач таку заяву про взяття на облік не подавав. Також позивач зазначає, що протягом 2003-2019 року не здійснював незалежної професійної адвокатської діяльності, доходу від незалежної професійної діяльності не отримував, що свідчить про відсутність у позивача обов`язку сплати єдиного внеску як  самозайнятої особи. Окрім того, позивач працює юристом у ПП «Промбудресурс».
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач наполягає на відсутності у нього обов`язку сплачувати єдиний внесок з підстав неподання ним заяви про взяття на облік як платника ЄСВ,  а також перебування у трудових правовідносинах з ПП «Промбудресурс», що було встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 у справі № 280/3156/19 між тими ж сторонами.
Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якій просить залишити  рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. 
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю від 17.02.1999 №  1159, має право на зайняття адвокатською діяльністю відповідно до Закону України «Про адвокатуру».
Згідно даних ІС «Податковий блок» позивач зареєстрований в контролюючому органі як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокатська діяльність), перебуває на податковому обліку з 11.11.1999.
Відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів 13 серпня 2019 року ГУ ДПС у Запорізькій області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-27214-49 на суму 7965,54 грн.
Як вбачається із змісту цієї вимоги, контролюючим органом нарахований єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску за ІV квартал 2018 року (2457,18 грн.), за І-ІІ квартали 2019 року (по 2754,18 грн. щоквартально). 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, виходив з того, що за нормами чинного законодавства особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного  отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є роботодавець, а мета збору єдиного внесу досягається за рахунок його сплати роботодавцем. 
Суд визнав недоведеним той факт, що позивач є найманим   працівником, оскільки відповідний запис в трудовій книжці не  засвідчений печаткою підприємства, також про належність позивача як робітника на підприємстві підтверджується іншим підприємством, аніж зазначене в трудовій книжці. 
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.  
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України  «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010  № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
За визначенням в пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України  самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. 
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно із п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
За правилами  п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VІ  єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Статтею 9 Закону №2464-VІ визначено порядок обчислення і сплати єдиного внеску.
Згідно з ч.ч.2, 3 ст.9 Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до ч.8 вказаної статті платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Отже, враховуючи положення пункту 5 частини першої статті 4 Закону 2464-VI, позивач, як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме: адвокатську діяльність, є платником єдиного внеску, для якого цим Законом встановлений певний порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.
Стосовно взяття позивача на облік як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування  суд зазначає, що відповідно до п.2 розділу ІІІ Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого 24.11.2014 наказом Міністерства фінансів України №1162, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.12.2014 за №1553/26330, платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої  статті 4 Закону № 2464-VI, подають заяву за формою №1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності.
Згідно з п.4 розділу VI Порядку №1162 якщо контролюючими органами при здійсненні своїх функцій за результатами перевірок та звірок, або на підставі інформації від третіх осіб, або на підставі даних інших державних органів чи відповідних державних реєстрів встановлено, що фізична особа, зареєстрована як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, але не перебуває на обліку чи знята з обліку в контролюючому органі, то такий орган повідомляє таку особу про необхідність подання заяви за формою 1-ЄСВ для взяття її на облік як платника єдиного внеску. Така фізична особа обліковується в реєстрі страхувальників як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, з ознакою «платник не подав заяви для взяття на облік».
Таким чином, положення  Порядку № 1162  свідчить, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності Порядок № 1162 не передбачає.
Встановлені судом фактичні обставини свідчать, що  позивач відповідну заяву та необхідні документи про взяття його на облік до контролюючого органу не подавав.
Також відсутні докази, що відповідач повідомляв позивача про необхідність подання заяви за формою 1-ЄСВ для взяття його на облік як платника єдиного внеску, як того вимагає п.4 розділу VI Порядку №1162.
Разом з тим, ці обставини не є законодавчо встановленими, за яких фізична особа, зареєстрована як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, звільняється від обов`язку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Відповідно до наведених вище правових норм  необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.
Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI.
Згідно зі ст.13 Закону №5076-VI, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Фактичні обставини справи свідчать, що позивач має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, право на заняття адвокатською діяльністю в порядку ст.31 Закону №5076-VI  не зупинялось, отже на позивача як особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, в повній мірі розповсюджуються правила щодо сплати єдиного внеску, відповідно до яких саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування. Проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. 
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI був зроблений Верховним Судом в постанові від 27.11.2019 у справі №160/3114/19.
В спірному випадку позивач наголошуючи, що адвокатську діяльність не здійснював та доходу від неї не отримував, відповідно, були відсутні підстави для нарахування єдиного внеску, крім того, вказує, що є найманим працівником. 
З цього приводу судом першої інстанції встановлено, що згідно даним трудової книжки позивач прийнятий на посаду юриста на ПП «Промбудресурс» 03 грудня 2015 року. 
Ця обставина встановлена і рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 у справі № 280/3156/19, яке набрало законної сили 21.12.2019, і відповідно до ч.4 ст.78 КАС України не доказується при розгляді цієї справи № 280/186/21.
Втім, оскільки обставини, які мають значення для справи, а саме: перебування позивача в трудових відносинах з вказаним підприємством протягом періоду, за який позивачеві спірною вимогою визначений борг із сплати єдиного внеску, - ІV квартал 2018 року - ІІ квартали 2019 року означеним вище рішенням суду у справі № 280/3156/19 не встановлені, вони підлягають дослідженню. 
Виходячи з наявних у справі доказів, судом першої інстанції з`ясовано, що відповідно до інформації,  яка надійшла 11 березня 2021 року від Приватного Підприємства «Компанія «Промбудресурс», код ЄДРПОУ 35258880, ОСОБА_1 дійсно працював на підприємстві з 03 грудня 2015 року і по час припинення, виконуючи обов`язки юриста і помічника директора по збуту. За весь час працевлаштування йому сплачувалась заробітна плата у розмірі не менш мінімальної з відрахуваннями до бюджету, згідно діючому законодавству. На теперішній час надати більш детальну інформацію не є можливим, адже директор і засновник підприємства, знаходиться, вже тривалий час, поза межами України. Пояснення надано в.о. бухгалтера підприємства.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне підприємство «Компанія «Промбудресурс», код ЄДРПОУ 35258880, припинено 18 вересня 2017 року, номер запису: 11031720003019954, підстава: спрощена процедура припинення.
Також судом першої інстанції взято до уваги письмове повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07 квітня 2021 року, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості щодо особи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2020 року включно.
Виходячи з встановлених в своїй сукупності обставин, приймаючи до уваги, що інше докази працевлаштування позивача, перебування його в трудових відносинах у період   ІV квартал 2018 року - ІІ квартали 2019 року позивачем не визначені, в матеріалах справи відсутні, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджений факт, що позивач в розумінні наведених вище правових норм є застрахованою особою і за позивача платником єдиного внеску є його роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягнута  за рахунок сплати єдиного внеску роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є правильним висновок суду першої інстанції, що позивач повинен сплачувати єдиний внесок за період, визначений оскарженою вимогою.
Висновки суду першої інстанції наведеними позивачем в апеляційній скарзі доводами не спростовані. 
Суд першої інстанції під час розгляду справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, у зв`язку з чим відсутні підстав для зміни або скасування оскарженого судового акту.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.  
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 280/186/21 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко