ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 759/14367/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  16 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01.02.2020;
- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації призначити та виплатити належну ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01.02.2020. 
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що зі змісту абзацу 8 пункту З Порядку №505, а також із змісту пунктів 2, 3, 5, 6 Порядку №505 вбачається, що грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи. У разі ж, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить пунктам 2, 3, 5, 6 Порядку №505, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги. Оскільки на момент звернення за отриманням допомоги позивач була працевлаштована, то відмова відповідача у призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, є протиправною. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01.02.2020.
Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації призначити належну ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01.02.2020.
Відмовлено в іншій частині адміністративного позову.
В апеляційній скарзі Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин абзац 10 пункту 3 Порядку №505 передбачає, що особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність. Положень щодо строку, протягом якого така допомога не призначається, чинна правова норма не містить. Посилання суду на постанову Верховного Суду скаржник вважає необґрунтованим, оскільки висновки Верховного Суду стосуються правового застосування абзацу 10 пункту 3 Порядку №505 у попередній редакції, яка втратила чинність і до позивача не застосовувалась.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.
Рішеннями Управління праці та соціального захисту населення Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області позивачу та її дитині було призначено щомісячну допомогу переміщеним особам в період з 17.08.2015 по 16.10.2015 у розмірі 1326,00 грн., з 17.10.2015 по 16.12.2015 в розмірі 1105,00 грн., з 17.12.2015 по 16.02.2016 в розмірі 884,00 грн. З 17.12.2015 виплата допомоги на ОСОБА_1 припинено у зв`язку з не працевлаштуванням.
З 01.08.2018 позивач перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб в Управлінні праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.
02.08.2018 позивач прийнята на посаду помічника аудитора ТОВ «Аудиторська фірма «Аудитор - Консультант - Юрист», у зв`язку з чим в подальшому звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Листом від 13.12.2018 №20019/35-10/03 УПСЗН Святошинської РДА повідомило позивача, що з 17.12.2015 призначена їй за попереднім місцем проживання щомісячна адресна допомога була припинена у зв`язку із не працевлаштуванням, а тому оскільки в період одержання зазначеної допомоги, позивач не працевлаштувалася, права на отримання допомоги на наступний шестимісячний строк вона не має, відтак, комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, створеної при Святошинській РДА, 30.11.2018 було прийнято рішення призначити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, тільки на неповнолітню дитину позивача та її чоловіка.
Позивач повторно зверталася до Управлінні праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації із заявами від 31.01.2019, від 29.07.2019, від 30.01.2020 та від 11.08.2020 про призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. 
Відповідно до рішень від 04.02.2019, від 29.07.2019, від 30.01.2020 та від 12.08.2020 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, призначено тільки на неповнолітню дитину позивача та її чоловіка.
У листах від 20.02.2019 №2616/35-02/03, від 19.02.2020 № 3217/35-01/03 УПСЗН Святошинської РДА посилаючись на положення підпункту 10 пункту 3 Порядку №505 повторно повідомляло позивача, що з 17.12.2015 призначена їй за попереднім місцем проживання щомісячна адресна допомога була припинена у зв`язку із не працевлаштуванням, а тому оскільки в період одержання зазначеної допомоги, позивач не працевлаштувалася, права на отримання допомоги на наступний шестимісячний строк вона не має.
Вважаючи протиправними дії Управління щодо відмови у призначенні та виплаті з 01.02.2020 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що пункт 3 Порядку №505 не передбачає абсолютну заборону на призначення щомісячної адресної допомоги тим особам, яким вона була припинена відповідно до пункту 7 вказаного Порядку, а встановлює непризначення допомоги саме на наступний шестимісячний строк, що йде за тим, в якому виплату допомоги особі було припинено на підставі пункту 7 Порядку №505, а, отже, Порядком №505 не встановлено заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому.
Колегія суддів не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706-VII; тут і надалі законодавство у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Згідно з пунктами 2, 3 статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. 
Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначено Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014 (далі - Порядок №505).
Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.
Грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у передбачених цієї постановою розмірах.
Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність (абзац 10 пункту 3 Порядку №505).
Так, пунктом 7 Порядку №505 визначено, що якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок  психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.
У разі звільнення та подальшого непрацевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення, - припиняється.
Пунктом 12 Порядку №505 передбачено, що виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.
Аналіз наведеного нормативно-правового регулювання свідчить, що у разі припинення виплати особі працездатного віку грошової допомоги на підставі пункту 7 Порядку №505 така допомога їй в подальшому не призначається. Положення абзацу 10 пункту 3 Порядку №505 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не містить  приписів щодо неможливості призначення грошової допомоги саме на наступний шестимісячний строк, як зазначив суд першої інстанції, а містять пряму заборону на призначення такої допомоги особі в подальшому, без обмеження такої заборони певним строком.
При цьому, Порядком №505 передбачено можливість поновлення виплати грошової допомоги за умови якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.
Звертаючись до фактів цієї справи, позивач отримувала щомісячну адресну допомогу на сім`ю для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Проте, у зв`язку із непрацевлаштуванням позивача, з 17.12.2015 виплату адресної допомоги на останню було припинено. У місячний строк з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї не повідомляв уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги. Відтак, підстави для призначення позивачу такої допомоги відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №333/3750/17 є безпідставними, оскільки як правильно зазначає апелянт висновки Верховного Суду у цій справі стосуються правового застосування абзацу 10 пункту 3 Порядку №505 у попередній редакції, яка передбачала, що особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається, у зв`язку з чим Верховний Суд дійшов висновку про те, що у разі припинення виплати особі грошової допомоги на підставі пункту 7 Порядку №505, така допомога їй не призначається лише на наступний строк.
Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 № 689 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» було внесено зміни до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505, якими абзац 10 пункту 3 Порядку №505 викладено у такій редакції: «особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається».
Тобто, з прийняттям таких змін грошова допомога у разі припинення її виплати відповідно до пункту 7 Порядку не призначається не лише на наступний строк, а в подальшому взагалі.
За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача правових підстав для призначення позивачу щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01.02.2020, а тому ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

Суддя                                        В.П.Мельничук

Суддя                                        О.М.Оксененко