ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9589/21 Справа № 210/3353/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 210/3353/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
заявниця -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  заінтересованої особи ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 червня 2021 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

22 червня 2021   року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .
Заява мотивована тим, що 17.10.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Під час спільного сумісного проживання, у них народився син – ОСОБА_3 .
Спільне життя з чоловіком не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки.
Так, протягом останніх декількох років відносини з чоловіком погіршилися, у зв`язку з чим вона постійно потерпає від психологічного та фізичного тиску з його боку, образ, систематичних погроз на її адресу.
20.05.2021 року, приблизно о 20:40 год., заявниця поверталася до свого будинку АДРЕСА_1 , в якому на той момент проживала зі своїм чоловіком та малолітнім сином. Увійшовши до подвір`я свого будинку на неї накинувся її чоловік, який, звертаючись до неї нецензурною лайкою, почав штовхати її та схопивши наніс приблизно чотири удари кулаком в область голови та обличчя, внаслідок чого у неї утворилися чисельні синці та пошкодження, що супроводжувалися втратою крові.
Вказана обставина змусила її забрати дитину та залишити своє місце проживання на декілька днів.
21.05.2021 року заявницею було подано до Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Вказані обставини також підтверджуються відеозаписом, зробленим сусідами безпосередньо в момент побиття.
Повернувшись до будинку, разом із дитиною, заявниця побачила, що її чоловіка там немає, а в будинку відсутні речі його особистого користування та документи. 
Однак, залишивши будинок, чоловік майже щодня телефонує з погрозами забрати дитину, майно та будинок, приходить до будинку з невідомими людьми чоловічої статі, намагається проникнути на територію подвір`я, що змушує її зачинятися у будинку разом із дитиною.
Кожного разу під час телефонної розмови, її чоловік погрожує їй та її рідним, обіцяє «розібратися з нею». Крім того, ОСОБА_2 протягом останніх кількох місяців стежить за нею на вулиці та у громадських місцях, що змушує її переховуватися в будинку.
У зв`язку з викладеним, заявниця змушена звернутись до суду із заявою видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , у якому визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 :
1) заборони перебувати за адресою: АДРЕСА_2 строком на 6 (шість) місяців.
2) заборони наближатися на відстань ближче ніж 50 метрів до будинку АДРЕСА_1 строком на 6 (шість) місяців.
Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року заяву задоволено.
Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , у якому визначено наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 :
- заборонено перебувати за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 6 (шість) місяців;
заборонено наближатися на відстань ближче 50 метрів до будинку АДРЕСА_1 строком на 6 (шість) місяців.
Обмежувальний припис видано строком на 6 (шість) місяців.
Про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 проінформовано СВ Відділенню поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для взяття громадянина ОСОБА_2 на профілактичний облік, Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради.
Рішення суду про видачу обмежувального припису допущено до негайного виконання.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднесено на рахунок держави.
В апеляційній скарзі заінтересована особа ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив, яким саме формам домашнього насильства (економічного, психологічного, сексуального чи фізичного) з боку ОСОБА_2 піддавалася заявниця ОСОБА_1 . Вважає, що заява про вчинення кримінального правопорушення не може бути беззаперечним доказом вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на чому неодноразово наголошував Верховний Суд. До того ж в даному випадку суд взагалі не з`ясував результатів розгляду цієї заяви, а відеозапис, долучений до матеріалів справи, не є належним доказом, адже взагалі не містить інформації, що підтверджує доводи заявниці (з відео не вбачається можливим встановити хто саме і коли наніс заявниці фізичні ушкодження здоров`я). Зазначає, що в суді першої інстанції він дійсно визнав, що між ними існують непорозуміння на побутовому грунті, пов`язані з розлученням, а також наявність кримінального провадження, однак факт будь-якого насилля з його боку у відношенні заявниці він не визнавав. Наголошує на тому, що у постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №545/744/19 зроблено правовий висновок про те, що факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому грунті свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факт вчинення домашнього насильства. ОСОБА_2 переконаний, що у суду першої інстанції не було підстав для встановлення випадків домашнього насильства відносно заявниці, а також ризиків настання насильства у майбутньому.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, заінтересовану особу ОСОБА_2 та його представника адвоката Морозова Є.Є., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.10.2015 року (а.с. 5) та мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).
Дослідивши у сукупності докази того, що заявниця піддавалась домашньому насильству, та зважаючи на те, що заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у заяві та погодився з вимогами ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав встановленими обставини вчинення домашнього насильства стосовно заявниці, наведені нею у заяві про видачу обмежувального припису.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України
«Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.
Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.
Апеляційний суд вважає, що видача обмежувального припису потрібна саме з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що проблема домашнього насильства, може мати різні форми, починаючи з фізичного насильства і завершуючи психологічним насильством чи словесними образами, яка не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем, до того ж від такого насильства страждають не тільки жінки, а й діти, які дуже часто прямо чи опосередковано теж стають жертвами таких подій(справа Опуз проти Туреччини)
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо наявності правових підстав для видачі обмежувального припису, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заявницею ОСОБА_1 не доведено, а матеріали справи не містять достатніх, достовірних та переконливих доказів того, що заінтересована особа є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису – відсутні.
Так, заявницею не надано суду належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 психологічного чи фізичного насильства щодо неї, а самі лише твердження заявниці про те, що останній майже щодня телефонує з погрозами забрати дитину, майно та будинок, приходить до будинку з невідомими людьми чоловічої статі, намагається проникнути на територію подвір`я, кожного разу під час телефонної розмови, її чоловік погрожує їй та її рідним, обіцяє «розібратися з нею», а протягом останніх кількох місяців стежить за нею на вулиці та у громадських місцях, що змушує її переховуватися в будинку, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.
Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку психологічного насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства.
Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.
Саме по собі звернення заявниці  ОСОБА_1  до правоохоронних органів про можливе вчинення кримінального правопорушення без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не може свідчити про те, що вона стала жертвою домашнього насильства і бути підставою для застосування судом спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19) та від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20).
Колегія суддів зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно заявниці, а також ризиків настання насильства у майбутньому, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що аргументи заявниці для виправдання такого серйозного втручання в життя ОСОБА_2 , як заборона наближатися до будинку АДРЕСА_1 та перебувати у ньому, не є достатніми.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви  ОСОБА_1 , заінтересована особа  ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису. 
Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_2   - задовольнити.
Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 листопада 2021 року.

Головуючий: 

Судді: