ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
30 вересня 2021 року 
м. Київ 
 
Справа № 9901/391/20
Провадження № 11-102заі21                               
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткача І. В., Штелик С. П.,
 
за участю:
секретаря судового засідання Ключник А. Ю.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Нарольської Т. С.,
розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії
за апеляційними скаргами ВРП та ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 8 лютого 2021 року (судді Шишов О. О., Гімон М. М., Гусак М. Б., Дашутін І. В., Юрченко В. П.), 
УСТАНОВИЛА:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суд першої інстанції з позовом, якому у просив:
- визнати протиправною відмову ВРП надати інформацію на запит від 5 вересня 2020 року;
- зобов`язати ВРП надати інформацію на запит від 5 вересня 2020 року;
- стягнути судові витрати.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він 5 вересня 2020 року надіслав до ВРП запит на доступ до публічної інформації, у якому просив:
- повідомити, чи у володінні ВРП є інформація про те, які дисциплінарні скарги розподілені на кожного члена ВРП, дату автоматичного розподілу кожної скарги на кожного члена ВРП та результат їх розгляду. Якщо так, то повідомити, у якій формі у ВРП є така інформація;
- повідомити дані про усі дисциплінарні скарги, які на 1 січня 2020 року та на дату надання відповіді на вказаний запит були / є на розгляді у кожного з членів ВРП, із вказівкою судді, якого стосується скарга, дати, коли кожну скаргу було передано конкретному члену ВРП, та результату розгляду скарги. Якщо у ВРП немає інформації у такому форматі, просив надати таку інформацію у форматі, наявному у ВРП, або з даними, які найбільш наближені до запиту, без додаткової обробки та адаптації їх під цей запит;
- повідомити загальну кількість дисциплінарних скарг, які надійшли після 8 листопада 2019 року і з моменту надходження яких до ВРП минуло 60 днів, але за ними ще не прийнято рішення щодо відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарного провадження, із вказівкою такої інформації щодо кожного члена ВРП станом на надання відповіді на вказаний запит чи останню наявну у ВРП дату;
- повідомити загальну кількість дисциплінарних скарг, які надійшли після 8 листопада 2019 року, з моменту надходження яких до ВРП минуло 60 днів і за якими прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження, але не прийнято остаточного рішення, із вказівкою такої інформації щодо кожного члена ВРП станом на надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату;
- перелік усіх дисциплінарних скарг, за якими ще не прийнято рішення про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарного провадження, які знаходяться на розгляді у кожного з членів ВРП, із вказівкою судді, якого стосується скарга, та дати, коли кожну скаргу було передано конкретному члену ВРП, станом на 1 січня 2020 року та на момент надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату;
- статистичні дані щодо розглянутих дисциплінарних справ кожним членом ВРП за 2019 рік. Якщо такий облік не ведеться, то просив надати статистичні дані щодо розгляду дисциплінарних скарг кожним членом ВРП у форматі, який здійснюється ВРП;
- повідомити, чи у ВРП є механізм контролю за додержанням установлених законом строків розгляду дисциплінарних скарг і в чому він полягає.
14 вересня 2020 року на електронну адресу позивача надійшла відповідь ВРП від 14 вересня 2020 № 33644/0/9-20 на вказаний запит, у якій ВРП надала інформацію лише щодо загальної кількості дисциплінарних скарг, що надійшли до ВРП у період з листопада 2019 року по серпень 2020 року. 
Відмовляючи у наданні іншої запитуваної інформації, ВРП вказала, що така не була отримана або створена в процесі виконання її повноважень (зокрема, шляхом узагальнення чи аналітичної обробки даних), а відповідно й не перебуває в її володінні.
На переконання ОСОБА_1 , така відмова є протиправною, оскільки Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) зобов`язує ВРП фіксувати інформацію про те, коли та від кого до неї надійшов той чи інший документ, і навіть якщо ВРП не створила таку інформацію, то законодавчо зобов`язана була її створити.
Публічний характер інформації про членів ВРП - доповідачів за результатами автоматичного розподілу справ підтверджено, зокрема, постановами Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 9901/510/18 та від 7 лютого 2019 року у справі № 9901/478/18.
ВРП раніше надавала публічну інформацію про результати розгляду тих чи інших дисциплінарних скарг за певними критеріями, зокрема щодо результатів розгляду дисциплінарних скарг, поданих позивачем як скаржником. Надання інформації щодо переліку всіх дисциплінарних скарг та розподілу їх між членами ВРП потребує від розпорядника аналогічних дій щодо збирання інформації, а тому відмова ВРП надати таку є щонайменше непослідовною.
Обґрунтовуючи адміністративний позов, ОСОБА_1 також зазначає, що збирання і надання інформації на його запит не потребувало від розпорядника значних інтелектуальних зусиль, у тому числі проведення додаткового змістового аналізу. Надання потребувало лише дій з пошуку інформації (документів, які її містять) у системі обліку документації та системі автоматизованого розподілу справ та подальшої фіксації такої інформації, взятої з різних документів.
Позивач уважає, що запитувана інформація є предметом значного суспільного інтересу, а метою її отримання є ефективна реалізація права позивача на свободу вираження поглядів. Окрім того, вона відповідає критеріям «відображеності та задокументованості» і є публічною в розумінні Закону № 2939-VI, а тому позивач просив суд визнати протиправною відмову ВРП як розпорядника інформації в її наданні та зобов`язати відповідача надати запитувану інформацію.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 8 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. 
Визнав протиправною відмову ВРП надати інформацію на запит від 5 вересня 2020 року у частині:
- неповідомлення ОСОБА_1 про те, чи є у володінні ВРП інформація про те, які дисциплінарні скарги розподілені на кожного члена ВРП, дату автоматичного розподілу кожної скарги на кожного члена ВРП та результат їх розгляду; повідомлення позивача про те, у якій формі у ВРП є ця інформація;
- неповідомлення даних про усі дисциплінарні скарги, які на 1 січня 2020 року та на дату надання відповіді на цей запит були/є на розгляді кожного з членів ВРП;
- неповідомлення статистичних даних щодо розглянутих дисциплінарних справ кожним членом ВРП за 2019 рік; ненадання, якщо такий облік не ведеться, статистичних даних щодо розгляду дисциплінарних скарг кожним членом ВРП, у формі, яка здійснюється ВРП;
- неповідомлення ОСОБА_1 про те, чи є у ВРП механізм контролю за додержанням установлених законом строків розгляду дисциплінарних скарг і в чому він полягає.
Зобов`язав ВРП надати відповідь на такі питання:
- чи є у володінні ВРП інформація щодо того, які дисциплінарні скарги розподілені на кожного члена ВРП, дату автоматичного розподілу кожної скарги на кожного члена ВРП та результат їх розгляду. У разі її наявності повідомити ОСОБА_1 , у якій формі у ВРП є така інформація;
- повідомити дані про усі дисциплінарні скарги, які на 1 січня 2020 року та на дату надання відповіді на запит були / є на розгляді у кожного з членів ВРП. Якщо у ВРП відсутня інформація у такому форматі, надати таку інформацію у форматі, наявному у ВРП, або з даними, які найбільш наближені до запиту, без додаткової обробки та адаптації їх під запит;
- повідомити статистичні дані щодо розглянутих дисциплінарних справ кожним членом ВРП за 2019 рік. Якщо такий облік не ведеться, то надати статистичні дані щодо розгляду дисциплінарних скарг кожним членом ВРП у формі, яка здійснюється ВРП;
- чи є у ВРП механізм контролю за додержанням установлених законом строків розгляду дисциплінарних скарг і в чому він полягає.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Задовольняючи частину позовних вимог ОСОБА_1 та визнаючи протиправною відмову ВРП надати інформацію на запит від 5 вересня 2020 року в зазначеній вище частині, - суд дійшов висновку, посилаючись на норми статті 18 Закону № 2939-VІ, пункту 19 розділу II, пункту 171 розділу ІІІ Інструкції з діловодства у Вищій раді правосуддя, затвердженої наказом Голови ВРП від 17 липня 2017 року № 61/0/1-17, статті 32 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ), а також Положення про автоматизовану систему розподілу справ, затвердженого рішенням ВРП від 16 листопада 2017 року № 3689/0/15-17 (далі - Положення), що ВРП має можливість відображення інформації щодо кількості розглянутих справ за певний період із зазначенням автора певного рішення, що підтверджується інформаційно-аналітичним звітом про діяльність ВРП у 2019 році. Крім того, вказані нормативні документи ВРП зобов`язують Раду реєструвати автора певного рішення, а розподіл справи на конкретного члена ВРП фіксується автоматизованою системою.
Також суд касаційної інстанції, ураховуючи норми частини четвертої статті 20 Закону № 2939-VІ та зважаючи на практику Великої Палати Верховного Суду, дійшов висновку, що запит на інформацію щодокількості розглянутих справ кожним членом ВРП за 2019 рік станом на 1 січня 2020 не потребує значних зусиль для її збирання.
Щодо вимоги позивача стосовно надання статистики розглянутих справ членами ВРП станом на дату відповіді на запит позивача суд першої інстанції зазначив, що такі вимоги також підлягають задоволенню з огляду на те, що відповідно до зведеної статистичної довідки щодо діяльності ВРП, дисциплінарних палат та секретаріату ВРП серед статистичних даних є статистика щодо кількості прийнятих рішень за поточний місяць.
Крім того, в оскаржуваному рішенні суд зробив висновок, що на запитання ОСОБА_1 у запиті до ВРП: чи є у володінні ВРП інформація щодо того, які дисциплінарні скарги розподілені на кожного члена ВРП, дату автоматичного розподілу кожної скарги на кожного члена ВРП та результат їх розгляду; якщо так, то повідомити, у якій формі у ВРП є дана інформація; чи є у ВРП механізм контролю за додержанням установлених законом строків розгляду дисциплінарних скарг і в чому він полягає, - у відповіді ВРП не міститься інформація, про яку йдеться у запиті.
Відмовляючи в частині позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що у законах України № 2939-VI та № 1798-VIII, Інструкції з діловодства у Вищій раді правосуддя, Положенні про автоматизовану систему розподілу справ не міститься обов`язку ВРП створювати інформацію, щодо: кількості дисциплінарних скарг, які на 1 січня 2020 року та на дату надання відповіді на цей запит були / є на розгляді у кожного з членів ВРП, із зазначенням судді, якого стосується скарга, дати передачі конкретному члену ВРП та результату розгляду скарги; щодо загальної кількості дисциплінарних скарг, які надійшли після 8 листопада 2019 року і з моменту надходження яких до ВРП минуло 60 днів, але за ними ще не прийнято рішення щодо відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарного провадження, із вказівкою такої інформації стосовно кожного члена ВРП станом на надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату; загальної кількості дисциплінарних скарг, які надійшли після 8 листопада 2019 року і з моменту надходження яких до ВРП минуло 60 днів і за якими прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження, але не прийнято остаточного рішення, із вказівкою такої інформації стосовно кожного члена ВРП станом на надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату; переліку усіх дисциплінарних скарг, за якими ще не прийнято рішення щодо відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарного провадження, які знаходяться на розгляді в кожного з членів ВРП, із вказівкою судді, якого стосується скарга, та дати, коли кожну скаргу було передано конкретному члену ВРП станом на 1 січня 2020 року та на момент надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату.
Під час розгляду справи було встановлено, що у ВРП відсутня створена інформація стосовно наступних питань, які сформулював ОСОБА_1 у своєму запиті, а саме:
- повідомлення про усі дисциплінарні скарги, які на 1 січня 2020 року та на дату надання відповіді на цей запит були / є на розгляді у кожного з членів ВРП в частині необхідності зазначення судді, якого стосується скарга, дати, коли кожну скаргу було передано конкретному члену ВРП, та результату розгляду скарги;
- повідомлення загальної кількості дисциплінарних скарг, які надійшли після 8 листопада 2019 року і з моменту надходження яких до ВРП минуло 60 днів, але за ними ще не прийнято рішення щодо відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарного провадження, із вказівкою такої інформації стосовно кожного члена ВРП станом на надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату;
- повідомлення загальної кількості дисциплінарних скарг, які надійшли після 8 листопада 2019 року, і з моменту надходження яких до ВРП минуло 60 днів і за якими прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження, але не прийнято остаточного рішення із вказівкою такої інформації стосовно кожного члена ВРП станом на надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату;
- повідомлення переліку усіх дисциплінарних скарг, за якими ще не прийнято рішення щодо відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарного провадження, які знаходяться на розгляді у кожного з членів ВРП; із вказівкою судді, якого стосується скарга, та дати, коли кожну скаргу було передано конкретному члену ВРП, станом на 1 січня 2020 року та на момент надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату.
Оскільки зазначену інформацію у тому вигляді, у якому вона запитується, ВРП не отримувала, не створювала під час своєї діяльності та не зобов`язана була створювати, колегія суддів уважає, що в задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ВРП та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги. 
ВРП в апеляційній скарзі не погоджується із зазначеним судовим рішенням у частині задоволення позовних вимог, вважає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду неповно дослідив докази і обставини у справі, неправильно застосував норми права та в результаті прийняв незаконне рішення. Просить скасувати це рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
ВРП вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що оскільки стаття 18 Закону № 2939-VІ, пункт 19 розділу II, пункт 171 розділу ІІІ Інструкції з діловодства у Вищій раді правосуддя, затвердженої наказом Голови ВРП від 17 липня 2017 року № 61/0/1-17, стаття 32 Закону № 1798-VІІІ, а також Положення, зобов`язують ВРП реєструвати автора певного рішення, а розподіл справи на конкретного члена ВРП фіксується автоматизованою системою, то ВРП відповідно володіє інформацією про те, які скарги розподілені на кожного члена ВРП, дату автоматичного розподілу кожної скарги, результат їх розгляду.
Вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки облік дисциплінарних скарг у ВРП не ведеться за кожним конкретним членом Ради.
Також зазначає про те, що ВРП веде статистичний облік і оприлюднює щорічний звіт щодо своєї діяльності, в якому відображена загальна кількість розглянутих справ ВРП, однак Рада не створювала та не була зобов`язана створювати жодних переліків щодо дисциплінарних скарг, переданих для розгляду кожному із членів ВРП, оскільки у законах України № 2939-VІ та № 1798-VIII, Інструкції з діловодства у Вищій раді правосуддя, Положенні про автоматизовану систему розподілу справ не міститься обов`язку ВРП створювати таку інформацію.
За критеріями запитувача (щодо дисциплінарних скарг, які розподілені та знаходяться у кожного конкретного члена ВРП) необхідно проводити облік статистичних даних заіншими параметрами, що є створенням нової інформації, а не надання вже існуючої. Це покладає на Раду проведення аналізу значної кількості даних, які є щоденно змінними показниками, у зв'язку із чим не могли бути створені та надані запитувачу в установлений Законом № 2939-VI строк, навіть з урахуванням його продовження, на відміну від тверджень cуду,викладених у оскаржуваному рішенні. Крім того, створення нової інформації для  ОСОБА_1 не передбачено Законом № 2939-VI.
На думку ВРП, висновок суду про те, що запитувана ОСОБА_1 інформація вже перебувала у володінні ВРП та не покладала на неї обов`язок створення нової інформації, є безпідставним.
ВРП наголошує на тому, що інформацію про те, які скарги розподілені на кожного члена ВРП, дату автоматичного розподілу на кожного члена ВРП, результат їх розгляду, інформацію про усі дисциплінарні скарги, які на 1 січня 2020 року та на дату надання відповіді були / є на розгляді кожного члена ВРП, статистичні дані щодо розглянутих дисциплінарних справ кожним членом ВРП за 2019 рік у тому вигляді, у якому створено запит, ВРП не отримувала, не створювала під час своєї діяльності та не зобов`язана була створювати.
Відтак ОСОБА_1 було надано запитувану інформацію, яка була створена на момент виникнення конкретних інформаційних відносин, у межах визначених статистичних даних.
Крім того, ВРП зазначає, що на офіційному вебсайті Ради оприлюднююється інформаційно-аналітичний звіт про діяльність ВРП, який у тому числі містить інформацію щодо розглянутих дисциплінарних справ членами ВРП. 
Тобто доступ до інформації забезпечується ВРП в порядку, визначеному Законом № 2939-VI, шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації на офіційному вебсайті Ради в мережі Інтернет.
Крім того, ВРП звертає увагу суду на те, що не є органом, який забезпечує «організаційну» діяльність громадських активістів, доступ до інформації ВРП забезпечує в порядку, визначеному Законом № 2939-VІ.
При цьому ОСОБА_1 не навів жодних переконливих аргументів на підтвердження того, що ВРП будь-якою мірою порушено його права чи інтереси або вчинено протиправні дії.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що він оскаржує рішення суду першої інстанції лише щодо одного питання його запиту, стосовно якого суд зобов`язав ВРП надати лише частину інформації. А саме суд зобов`язав ВРП надати інформацію про дисциплінарні скарги, які коли-небудь перебували на розгляді у ВРП без зазначення: судді, якого стосується скарга, дати, коли кожну скаргу було передано конкретному члену ВРП, та результату розгляду скарги.
Вважає, рішення суду у цій частині таким, що прийняте з неправильним тлумаченням та застосуванням норм матеріального права.
Просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 8 лютого 2021 року в частині та ухвалити нове судове рішення, яким зобов`язати ВРП надати відповідь на такі питання:
- чи є у володінні ВРП інформація про те, які дисциплінарні скарги розподілені на кожного члена ВРП, дату автоматичного розподілу кожної скарги на кожного члена ВРП та результат їх розгляду; у разі наявності повідомити ОСОБА_1 , у якій формі у ВРП є така інформація;
- повідомити дані про усі дисциплінарні скарги, які на 1 січня 2020 року та на дату надання відповіді на запит були / є на розгляді у кожного з членів ВРП, із вказівкою судді, якого стосується скарга, дати, коли кожну скаргу було передано конкретному члену ВРП, та результати розгляду скарги. Якщо у ВРП відсутня інформація у такому форматі, надати таку інформацію у форматі, наявному у ВРП, або з даними, які найбільш наближені до запиту, без додаткової обробки та адаптації їх під запит;
- повідомити статистичні дані щодо розглянутих дисциплінарних справ кожним членом ВРП за 2019 рік; якщо такий облік не ведеться, то надати статистичні дані щодо розгляду дисциплінарних скарг кожним членом ВРП у формі, яка здійснюється ВРП;
- чи є у ВРП механізм контролю за додержанням установлених законом строків розгляду дисциплінарних скарг і в чому він полягає.
У відзиві на апеляційну ОСОБА_1 . ВРП зазначає, що підстав для задоволення його скарги немає, оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні висновків. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .
На час розгляду справи відзиву від ОСОБА_1 не надходило.
У судовому засіданні представник ВРП та ОСОБА_1 підтримали вимоги своїх апеляційних скарг з викладених у них мотивів. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційних скаргах та відзиву ВРП на апеляційну скаргу ОСОБА_1 доводи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, 5 вересня 2020 року ОСОБА_1 надіслав до ВРП запит на доступ до публічної інформації, в якому просив надати таку інформацію:
- повідомити, чи у володінні ВРП є інформація про те, які дисциплінарні скарги розподілені на кожного члена ВРП, дату автоматичного розподілу кожної скарги на кожного члена ВРП та результат їх розгляду. Якщо так, то повідомити, у якій формі у ВРП є така інформація;
- повідомити дані про усі дисциплінарні скарги, які на 1 січня 2020 року та на дату надання відповіді на вказаний запит були / є на розгляді у кожного з членів ВРП, із вказівкою судді, якого стосується скарга, дати, коли кожну скаргу було передано конкретному члену ВРП, та результату розгляду скарги. Якщо у ВРП немає інформації у такому форматі, просив надати таку інформацію у форматі, наявному у ВРП, або з даними, які найбільш наближені до запиту, без додаткової обробки та адаптації їх під цей запит;
- повідомити загальну кількість дисциплінарних скарг, які надійшли після 8 листопада 2019 року і з моменту надходження яких до ВРП минуло 60 днів, але за ними ще не прийнято рішення щодо відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарного провадження, із вказівкою такої інформації стосовно кожного члена ВРП станом на надання відповіді на вказаний запит чи останню наявну у ВРП дату;
- повідомити загальну кількість дисциплінарних скарг, які надійшли після 8 листопада 2019 року,  з моменту надходження яких до ВРП минуло 60 днів і за якими прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження, але не прийнято остаточного рішення, із вказівкою такої інформації стосовно кожного члена ВРП станом на надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату;
- перелік усіх дисциплінарних скарг, за якими ще не прийнято рішення щодо відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарного провадження, які знаходяться на розгляді в кожного із членів ВРП, із вказівкою судді, якого стосується скарга, та дати, коли кожну скаргу було передано конкретному члену ВРП станом на 1 січня 2020 року та на момент надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату;
- статистичні дані щодо розглянутих дисциплінарних справ кожним членом ВРП за 2019 рік. Якщо такий облік не ведеться, то просив надати статистичні дані щодо розгляду дисциплінарних скарг кожним членом ВРП у формі, яка здійснюється ВРП;
- повідомити чи у ВРП є механізм контролю за додержанням установлених законом строків розгляду дисциплінарних скарг і в чому він полягає.
14 вересня 2020 року на електронну адресу позивача надійшла відповідь ВРП від 14 вересня 2020 року № 33644/0/9-20, у якій ВРП надала інформацію лише щодо загальної кількості дисциплінарних скарг, що надійшли до ВРП у період з листопада 2019 року по серпень 2020 року, та вказала таке: «Запитувана інформація (за визначеними у запиті критеріями стосовно дисциплінарних скарг, які розподілені та знаходяться у кожного конкретного члена ВРП, у тому числі стосовно конкретного судді, прийнятих рішень щодо кожної скарги) не була отримана або створена в процесі виконання Вищою радою правосуддя своїх повноважень (зокрема, шляхом узагальнення чи аналітичної обробки даних), а відповідно й не перебуває у володінні, що позбавляє можливості її надати».
Не погодившись із такою відповіддю, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку доводам учасників справи, наведеним на обґрунтування їх вимог, Велика Палата Верховного Суду керується таким. 
Частинами першою та другою статті 7 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII) передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (стаття 34 Конституції України).
Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону № 2657-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє (пункти 1 та 2 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI). Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI).
Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI).
Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону № 2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Кожна особа має право знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом (пункт 1 частини першої статті 10 Закону № 2939-VI). Оскільки Закон № 2939-VI гарантує відповідне право кожній особі, то його реалізація не залежить від того, чи така особа є приватною, чи перебуває на публічній службі.
Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина друга статті 6 Закону 
№ 2657-XII).
Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств (пункт 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція)). Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду (пункт 2 статті 10 Конвенції).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на свободу вираження поглядів із гарантіями статті 10 Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту пункту 2 вказаної статті, а також чи є відповідний захід необхідним у демократичному суспільстві з метою досягнення такої мети, зокрема чи є він пропорційним останній. Втручання становитиме порушення гарантій статті 10 Конвенції, якщо воно не відповідатиме будь-якому з означених критеріїв.
Стаття 10 Конвенції не надає фізичним особам права на доступ до інформації, яка знаходиться в розпорядженні держави. Але таке право може виникнути, по-перше, якщо поширення інформації передбачається судовим рішенням (яке у цій справі відсутнє), і, по-друге, коли доступ до інформації має важливе значення для реалізації права на свободу вираження поглядів і відмова в її наданні є втручанням у це право (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі -ЄСПЛ) від 8 листопада 2016 року у справі «Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини» (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary, заява № 18030/11, пункт 156) і від 26 березня 2020 року у справі «Центр демократії та верховенства права проти України» (Centre for Democracy and the Rule of Law v. Ukraine, заява № 10090/16, пункт 96)).
Велика палата ЄСПЛ у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі «Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини» (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary) (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин (пункт 157). Для цього мають бути оцінені такі критерії (пункти 158-170): 
-         мета запитувача. Необхідно встановити, чи справді отримання інформації є необхідним для реалізації запитувачем інформації його функції зі сприяння публічній дискусії із суспільно важливих питань і чи справді ненадання інформації створить суттєву перешкоду свободі вираження поглядів;
-         характер запитуваної інформації. Інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам трискладового тесту, тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу; 
-         особлива роль запитувача інформації в отриманні та поширенні її серед громадськості. Розраховувати на захист свого права на доступ можуть насамперед журналісти, науковці, громадські активісти, зокрема блогери та популярні користувачі соцмереж, громадські організації, діяльність яких пов`язана з питаннями, що становлять суспільний інтерес, а також автори творів з означених питань;
-         готовність і доступність запитуваної інформації. Надання інформації не повинне накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання й обробки даних.
Доводити дотримання вказаних критеріїв покладається на позивача - запитувача інформації. Особа, у розпорядженні якої знаходиться відповідна інформація та якій адресований запит на інформацію, має перевірити останній на предмет наявності в ньому відповідного обґрунтування.
Частинами першою, другою статті 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту, але з дотриманням, зокрема, пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 2939-VI.
Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону (частина перша статті 22 Закону № 2939-VI).
Відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою (пункт 3 частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VІ), тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав для обмеження у доступі до публічної інформації, встановлених шляхом застосування «трискладового тесту», передбаченого частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (частина друга статті 6 Закону № 2939-VI).
Обмеження доступу до конкретної інформації, яка є в її розпорядника, допускається за умови застосування цим розпорядником вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VІ у сукупності. Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з наведених вище трьох підстав означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 9901/510/18 та від 10 грудня 2019 року у справі № 9901/249/19).
Велика Палата Верховного Суду вважає, що розпорядник публічної інформації має обов`язок надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована / відображена на матеріальних носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації. Тому розпорядник не може нести тягар відповідальності за ненадання запитувачу інформації, якої нема в його володінні (див. близькі за змістом висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 9901/925/18).
Отже, норми Закону № 2939-VI регулюють відносини щодо допуску до інформації, яка вже існує, і не вимагають у відповідь на запит створювати певну інформацію.
Як видно з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до інформаційно-аналітичного звіту про діяльність ВРП у 2019 році (т. 3, а.с. 22) убачається, що такий звіт містить загальну кількість розглянутих дисциплінарних скарг за 2019 рік.
У службовій записці йдеться, що інформацію за результатами запиту ОСОБА_1 (вх. № 138/31/16-20) відділ статистично-аналітичної роботи надати не може, оскільки такої статистичної звітності не має (т. 3, а.с. 85).
Аналіз законів № 2939-VІ та №1798-VIII, Інструкції з діловодства у Вищій раді правосуддя, Положення, дає підстави для висновку, що зазначені норми не містять обов`язку ВРП створювати інформацію щодо: кількості дисциплінарних скарги, які на 1 січня 2020 року та на дату надання відповіді на цей запит були / є на розгляді у кожного з членів ВРП, із зазначенням судді, якого стосується скарга, дати передачі конкретному члену ВРП та результату розгляду скарги; загальної кількості дисциплінарних скарг, які надійшли після 8 листопада 2019 року і з моменту надходження яких до ВРП минуло 60 днів, але за ними ще не прийнято рішення про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарного провадження, із вказівкою такої інформації стосовно кожного члена ВРП станом на дату надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату; загальної кількості дисциплінарних скарг, які надійшли після 8 листопада 2019 року, з моменту надходження яких до ВРП минуло 60 днів і за якими прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження, але не прийнято остаточного рішення, із вказівкою такої інформації стосовно кожного члена ВРП станом на дату надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату; переліку усіх дисциплінарних скарг, за якими ще не прийнято рішення щодо відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарного провадження, які знаходяться на розгляді у кожного з членів ВРП, із вказівкою судді, якого стосується скарга, та дати, коли кожну скаргу було передано конкретному члену ВРП, станом на 1 січня 2020 року та на момент надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату.
У ході розгляду справи було встановлено, що у ВРП відсутня створена інформація щодо таких питань ОСОБА_1 , а саме:
- повідомлення про усі дисциплінарні скарги, які на 1 січня 2020 року та на дату надання відповіді на цей запит були / є на розгляді у кожного з членів ВРП, в частині необхідності зазначення судді, якого стосується скарга, дати, коли кожну скаргу було передано конкретному члену ВРП, та результату розгляду скарги;
- повідомлення загальної кількості дисциплінарних скарг, які надійшли після 8 листопада 2019 року і з моменту надходження яких до ВРП минуло 60 днів, але за ними ще не прийнято рішення щодо відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарного провадження, із вказівкою такої інформації стосовно кожного члена ВРП станом на дату надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату;
- повідомлення загальної кількості дисциплінарних скарг, які надійшли після 8 листопада 2019 року, з моменту надходження яких до ВРП минуло 60 днів і за якими прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження, але не прийнято остаточного рішення, із вказівкою такої інформації стосовно кожного члена ВРП станом на дату надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату;
- повідомлення переліку усіх дисциплінарних скарг, за якими ще не прийнято рішення щодо відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарного провадження, які знаходяться на розгляді у кожного із членів ВРП, із вказівкою судді, якого стосується скарга, та дати, коли кожну скаргу було передано конкретному члену ВРП, станом на 1 січня 2020 року та на момент надання відповіді на цей запит чи останню наявну у ВРП дату.
Оскільки зазначену інформацію у тому вигляді, у якому створено запит, ВРП не отримувала, не створювала під час своєї діяльності та не зобов`язана була створювати, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині не підлягають задоволенню. До того ж ВРП за певних умов з урахуванням дискреційних повноважень не позбавлена можливості надати будь-яку публічну інформацію, якою володіє.
Щодо запитуваної інформації ОСОБА_1 про:
- повідомлення даних про усі дисциплінарні скарги, які на 1 січня 2020 року та на дату надання відповіді на цей запит були / є на розгляді у кожного з членів ВРП, із вказівкою судді, якого стосується скарга, дати, коли кожну скаргу було передано конкретному члену ВРП, та результату розгляду скарги; надання, якщо у ВРП відсутня інформація у такому форматі, такої інформації у форматі, наявному у ВРП, або з даними, які найбільш наближені до запиту, без додаткової обробки та адаптації їх під цей запит;
- повідомлення статистичних  даних щодо розглянутих дисциплінарних справ кожним членом ВРП за 2019 рік; надання, якщо такий облік не ведеться, статистичних даних щодо розгляду дисциплінарних скарг кожним членом ВРП у формі, яка здійснюється ВРП, - слід зазначити таке.
Відповідно до статті 18 Закону № 2939-VI для забезпечення збереження та доступу до публічної інформації документи, що знаходяться у суб`єктів владних повноважень, підлягають обов`язковій реєстрації в системі обліку, що має містити: 1) назву документа; 2) дату створення документа; 3) дату надходження документа; 4) джерело інформації (автор, відповідний підрозділ); 5) передбачену законом підставу віднесення інформації до категорії з обмеженим доступом; 6) строк обмеження доступу до інформації, у разі якщо вона віднесена до інформації з обмеженим доступом; 7) галузь; 8) ключові слова; 9) тип, носій (текстовий документ, електронний документ, плівки, відеозаписи, аудіозаписи тощо); 10) вид (нормативні акти, угоди, рішення, протоколи, звіти, пресрелізи); 11) проекти рішень (доповідні записки, звернення, заяви, подання, пропозиції, листи тощо); 12) форму та місце зберігання документа тощо.
Доступ до системи обліку, що містить інформацію про документ, що знаходиться у суб`єкта владних повноважень, забезпечується шляхом: 1) оприлюднення на офіційних веб-сайтах суб`єктів владних повноважень такої інформації, а в разі їх відсутності - в інший прийнятний спосіб; 2) надання доступу до системи за запитами.
Система обліку публічної інформації не може бути віднесена до категорії інформації з обмеженим доступом.
Розпорядники інформації несуть відповідальність за забезпечення доступу до системи обліку відповідно до закону.
Пунктом 19 розділу ІІ «Документування управлінської інформації» Інструкції з діловодства у Вищій раді правосуддя (т. 2, а.с. 43) передбачено, що документ повинен містити обов`язкові для певного його виду реквізити, розташовані в установленому порядку, а саме: повне найменування ВРП, назву виду документа (крім листів), дату, реєстраційний індекс документа, заголовок до тексту, текст, підпис. 
Під час підготовки та оформлення документів можна застосовувати не тільки обов`язкові, а й інші реквізити, якщо це відповідає призначенню документа або способу його опрацювання.
У пункті 171 розділу ІІІ «Організація документообігу та виконання документів» Інструкції з діловодства у Вищій раді правосуддя установлено, що реєстрацію документів, справ, звернень у ВРП проводить централізовано управління документального забезпечення шляхом оформлення реєстраційно-контрольної картки з використанням автоматизованої форми реєстрації документів (КП «Д-3»), що передбачає, серед іншого, електронні журнали реєстрації актів (рішення, ухвали) ВРП, ДП ВРП (підпункт 15), ухвал члена ВРП (одноособові) (підпункт 18) (т. 2, а.с. 77).
Відповідно до статті 32 Закону № 1798-VIII для здійснення розподілу справ у ВРП, її органах діє автоматизована система розподілу справ (визначення члена ВРП - доповідача).
Згідно з пунктом 1.5 Положення, автоматизована система - це сукупність комп`ютерних програм, які забезпечують функціонування документообігу ВРП, процесу визначення члена ВРП за допомогою використання відповідних програмно-апаратних комплексів ВРП, передачу інформації до центральної бази даних, захист на технологічних ланках від несанкціонованого доступу тощо.
Відповідно до пункту 2.5 цього Положення на підставі внесеної інформації автоматизованою системою здійснюється визначення члена ВРП. Доступ до інформації про наявність справ стосовно судді, які розподілені між членами ВРП, надається кожному із членів ВРП.
Результатом автоматизованого визначення члена ВРП для проведення перевірки є протокол, створений автоматизованою системою. Доступ до коригування інформації у протоколі заблоковано (пункт 2.7 зазначеного Положення).
Відтак положення законодавства передбачають можливість відображення інформації щодо кількості розглянутих справ за певний період, що підтверджується інформаційно-аналітичним звітом про діяльність ВРП у 2019 році. 
Крім того, нормативні документи ВРП зобов`язують відповідача реєструвати автора певного рішення, а розподіл справи на конкретного члена ВРП фіксується автоматизованою системою.
Частиною четвертою статті 20 Закону № 2939-VІ установлено, що в разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження.
Наведені положення, що регламентують коло повноважень ВРП та порядок їх здійснення, дають підстави для висновку про те, що запит ОСОБА_1 щодо інформації про кількість розглянутих справ кожним членом ВРП за 2019 рік станом на 1 січня 2020 року не потребує значних зусиль для її збирання.
Надання ОСОБА_1 інформації у відповідь на його запит стосовно статистики розглянутих справ станом на дату відповіді, а також відповідно до зведеної статистичної довідки щодо діяльності ВРП, дисциплінарних палат та секретаріату ВРП (т. 3, а.с. 39) також не потребує значних зусиль, оскільки серед статистичних даних є статистика щодо кількості прийнятих рішень за поточний місяць, тобто ВРП володіє інформацією, на основі якої визначено таку статистку. 
Тому відмова ВРП у наданні позивачеві відповіді щодо: 
-повідомлення, чи є у володінні ВРП інформації про те, які дисциплінарні скарги розподілені на кожного члена ВРП, дату автоматичного розподілу кожної скарги на кожного члена ВРП та результат їх розгляду, або повідомлення про те, у якій формі у ВРП є вказана інформація;
- повідомлення даних про усі дисциплінарні скарги, які на 1 січня 2020 року та на дату надання відповіді на запит були / є на розгляді у кожного з членів ВРП; надання, якщо у ВРП відсутня інформація у такому форматі, такої інформації у форматі, наявному у ВРП, або з даними, які найбільш наближені до запиту, без додаткової обробки та адаптації їх під запит; 
- повідомлення статистичних даних щодо розглянутих дисциплінарних справ кожним членом ВРП за 2019 рік; надання, якщо такий облік не ведеться,  статистичних даних щодо розгляду дисциплінарних скарг кожним членом ВРП у формі, яка здійснюється ВРП;
- повідомлення, чи є у ВРП механізм контролю за додержанням установлених законом строків розгляду дисциплінарних скарг і в чому він полягає, - не є належно мотивованою (пункт 3 частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VІ), а визначені підстави відмови у наданні інформації, яка, як було встановлено, має статус публічної, не відповідають частині другій статті 6 Закону № 2939-VI. 
Більше того, у цій конкретній ситуації немає підстав вважати, що надання позивачеві запитуваної інформації в цій частині покладало на відповідача надмірний тягар з обробки даних. Отже, така відмова не була встановлена законом у сенсі пункту 2 статті 10 Конвенції.
З аналізу положень чинного законодавства про доступ до публічної інформації вбачається, що розпорядник публічної інформації може (і повинен) надати не лише ту публічну інформацію, яку він з огляду на свій правовий статус створив, а й ту, яка була отримана ним (розпорядником) у процесі здійснення його повноважень, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у його володінні.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим, таким, що відповідає правильному застосуванню норм права та встановленим у справі обставинам, висновок суду першої інстанції про протиправність відмови ВРП в частині надання відповіді на запит ОСОБА_1 про наявність чи відсутність інформації стосовно: розподілу дисциплінарних скарг на кожного члена ВРП, дати автоматичного розподілу кожної скарги на кожного члена ВРП; результату їх розгляду; механізму контролю за додержанням установлених законом строків розгляду дисциплінарних скарг та його суті. Право на доступ до  такої інформації (зокрема, шляхом надання інформації за запитами) гарантовано згаданим вище Законом № 2939-VI.
З огляду на протиправність відмови в наданні публічної інформації на запит ОСОБА_1 в зазначеній частині Велика Палата Верховного Суду також погоджується з рішенням суду про те, що належним і достатнім способом захисту прав позивача є зобов`язання ВРП надати позивачу запитувану ним інформацію в указаній частині з урахуванням визначених Законом № 2339-VI вимог.
Міркування і твердження як ОСОБА_1 , так і ВРП в апеляційних скаргах не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених в оскаржуваному рішенні. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
На підставі частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, які мають значення для її вирішення, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права,  апеляційні скарги ОСОБА_1 та ВРП слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 8 лютого 2021 року - без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та  Вищої ради правосуддя залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 8 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя-доповідач	 	О. Б. Прокопенко	
Судді:	Т. О. Анцупова	 	Г. Р. Крет	 	
 	 	В. В. Британчук	 	Л. М. Лобойко	 	
 	 	Ю. Л. Власов	 	К. М. Пільков	 	
 	 	І. В. Григор`єва 	 	В. В. Пророк	 	
 	 	М. І. Гриців	 	Л. І. Рогач	 	
 	 	Ж. М. Єленіна	 	О. М. Ситнік	 	
 	 	О. С. Золотніков	 	І. В. Ткач	 	
 	 	Л. Й. Катеринчук	 	С. П. Штелик