ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року	Львів	Справа № 380/2553/20 пров. № А/857/12698/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Качмара В.Я, Кушнерика М.П.,
з участю секретаря судового засідання     Ратушної М.І.,
представника позивачів                              Почкіної О.М.,
представника відповідача                              Терлак М.М.,
представника апелянта                              Трухима С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 380/2553/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними і скасування відмов, зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Потабенко В.А. в м. Львові Львівської області 23.09.2021 року, згідно з журналом судового засідання 13:19 год., повне судове рішення складено 05.10.2021), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 , позивач 1), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , позивач 2), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач 3), ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач 4) звернулися до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Львівській області, відповідач) з наступними вимогами:
- визнати протиправною і скасувати відмову ГУ Держгеокадастру у Львівській області у наданні ОСОБА_4 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області (далі також - Домажирська сільрада), орієнтовний розмір земельної ділянки 0,2000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, оформлену наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12.03.2020 року № 13-3486/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеуcтрою»;
- визнати протиправною і скасувати відмову відповідача у наданні позивачу 2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,3500 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, оформлену наказом відповідача від 17.01.2020 року № 13-921/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеуcтрою»;
- визнати протиправною і скасувати відмову ГУ Держгеокадастру у Львівській області у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,2000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, оформлену наказом ГУ Держгеокадастру від 17.01.2020 року № 13-928/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеуcтрою»;
- визнати протиправною і скасувати відмову відповідача у наданні позивачу 4 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1500 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, оформлену наказом відповідача від 16.01.2020 року № 13-767/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеуcтрою»;
- зобов`язати відповідача розглянути клопотання позивача 1 від 11.02.2020 (вх. № В-2000/0/36-20-СГ) та прийняти рішення про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,2000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства;
- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 19.12.2019 (вх. № С-13265/0/36-19-СГ) та прийняти рішення про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,3500 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача 3 від 19.12.2019 (вх. № Д-13270/0/36-19-СГ) та прийняти рішення про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,2000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства;
- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.12.2019 (вх. № К-13858/0/36-19-СГ) та прийняти рішення про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1500 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржила Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області (далі - також апелянт, Івано-Франківська селищна рада), яка не брала участь у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права та інтереси, покликаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що земельні ділянки, на які претендують позивачі, станом на час виникнення спірних правовідносин, перебували в користуванні та розпорядженні Домажирської сільради, правонаступником якої є апелянт.
На запит відповідача щодо можливості надання дозволу позивачам на розроблення проекту землеустрою Домажирська сільрада надала відповідь, в якій зазначалися підстави, що перешкоджають наданню такого дозволу.
Суд першої інстанції безпідставно вважав доведеним факт того, що Домажирська сільрада не була належним користувачем та розпорядником спірних земельних ділянок і що саме позивачі на час звернення до відповідача були користувачами земельних ділянок.
Суд першої інстанції, маючи в розпорядженні докази зворотнього, безпідставно порушив право Домажирської сільради на користування та розпорядження даними земельними ділянками, не залучив її до участі у справі.
В судовому засіданні представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, представник позивачів 2-4 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.
Позивач 1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористався. Його неявка у судове засідання, виходячи з положень частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачі зверталися до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із такими заявами:
ОСОБА_4 із клопотанням від 11.02.2019 (вх. № В-2000/0/36-20-СГ від 11.02.2020) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,20 га для ведення особистого селянського господарства;
ОСОБА_3 із заявою від 12.02.2019 (вх. № С-13265/0/36-19-СГ від 19.12.2019) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,35 га для ведення особистого селянського господарства;
ОСОБА_2 із заявою від 12.12.2019 (вх. № Д-13270/0/36-19-СГ від 19.12.2020) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,20 га для ведення особистого селянського господарства;
ОСОБА_1 із заявою від 23.12.2019 (вх. № К-13858/0/36-19-СГ від 24.12.2020) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,15 га для ведення особистого селянського господарства.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 12.03.2020 року № 13-3486/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеуcтрою» відмовлено ОСОБА_4 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,2000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 17.01.2020 року № 13-921/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеуcтрою» відмовлено ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,3500 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 17.01.2020 року № 13-928/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеуcтрою» відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,2000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 16.01.2020 року № 13-767/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеуcтрою» відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Домажирської сільради, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1500 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
Вважаючи вказані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивачі звернулися з позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачі звернулися до відповідача зі всіма необхідними документами, судом перевірено підстави відмови та визнано їх такими, що не відповідають закону, а інших підстав відмови не встановлено, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивачів та прийняти рішення про надання позивачам дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення зазначених у клопотаннях земельних ділянок.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Щодо правонаступництва Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області Івано-Франківською селищною радою Яворівського району Львівської області, апеляційний суд зазначає наступне.
Законом України від 05.02.2015 № 157-VIII «Про добровільне об`єднання територіальних громад» (далі - Закон № 157-VIII) врегульовані відносини, що виникають у процесі добровільного об`єднання територіальних громад сіл, селищ, міст, а також добровільного приєднання до об`єднаних територіальних громад.
За однією із основних умов добровільного об`єднання територіальних громад у складі об`єднаної територіальної громади не може існувати іншої територіальної громади, яка має свій представницький орган місцевого самоврядування (пункт 1 частини першої ст. 4 Закону № 157-VIII).
Статтею 8 Закону № 157-VIII встановлений порядок утворення об`єднаної територіальної громади та реорганізація органів місцевого самоврядування.
Об`єднана територіальна громада вважається утвореною за цим Законом з дня набрання чинності рішеннями всіх рад, що прийняли рішення про добровільне об`єднання територіальних громад, або з моменту набрання чинності рішенням про підтримку добровільного об`єднання територіальних громад на місцевому референдумі та за умови відповідності таких рішень висновку, передбаченому частиною четвертою статті 7 цього Закону (частина перша ст. 8 Закону № 157-VIII).
Відповідно до частини другої ст. 8 Закону № 157-VIII повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, завершуються в день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою.
Згідно частини третьої ст. 8 Закону № 157-VIII об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.
Підпунктом 1 пункту 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що у день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною територіальною громадою, територія якої затверджена Кабінетом Міністрів України, припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 р. № 718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» Домажирська сільська рада Яворівського району Львівської області (в тому числі і с. Кожичі) увійшла до складу Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області.
Як наслідок, у спірних правовідносинах Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області є фактичним правонаступником Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області.
Даний факт належним чином підтверджений наявними у справі документами і не спростований учасниками спору.
Щодо покликання позивачів та суду першої інстанції на те, що права Домажирської сільради (відповідно і Івано-Франківської селищної ради) не порушені, оскільки оспорювані земельні ділянки перебували у праві тимчасового користування землею Рясне-Руської сільської ради Яворівського району, відповідно до договору від 1999 року укладеного між виконкомом Домажирської сільради та виконкомом Рясне-Руської сільської ради Яворівського району, апеляційний суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що Виконком Домажирської сільської ради на підставі рішення № 73 від 27.07.2000 надав, а виконком Рясне-Руської сільської ради прийняв в тимчасове користування земельну ділянку площею 14 га (в тому числі ріллі - 14 га) на умовах оренди строком на 5 років під городи громадян. На підставі рішення сесії, було укладено договір на право тимчасового користування на землю (в тому числі на умовах оренди) та зареєстровано в книзі договорів на право тимчасового користування землею від 27.07.2000 № 10.
На підставі рішення сесії сільської ради від 27.07.2000 № 73 було надано виконкому Рясне-Руської сільської ради в тимчасове користування земельну ділянку площею 16 га (в тому числі ріллі - 16 га) на умовах оренди строком на 5 років під городи громадян. На підставі рішення сесії, було укладено договір на право тимчасового користування на землю (в тому числі на умовах оренди) та зареєстровано в книзі договорів на право тимчасового користування землею від 27.07.2000 № 11.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (в редакції від 17.02.2000 року) договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації.
Передані в тимчасове користування земельні ділянки розміщенні за межами населеного пункту с. Кожичі.
Компетенція сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин, визначено статтею 9 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-ХІІ (в редакції, чинній станом на час укладення договорів оренди 12.07.2020).
До відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належало, зокрема:
-          передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 Кодексу;
-          реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі.
Сільські, селищні ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів, стаття 19 Земельного кодексу України 1990 року в зазначеній редакції.
Користування землею може бути постійним або тимчасовим, стаття 7 Земельного Кодексу України в названій редакції.
Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.
Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п`яти років. У разі виробничої необхідності ці строки може бути продовжено на період, що не перевищує одного строку відповідно короткострокового або довгострокового тимчасового користування.
Статтею 8 Земельного Кодексу України 1990 року в названій редакції визначено, що у тимчасове користування на умовах оренди земля надається громадянам України, підприємствам, установам і організаціям, громадським об`єднанням і релігійним організаціям, спільним підприємствам, міжнародним об`єднанням і організаціям з участю українських та іноземних юридичних осіб і громадян, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам, а також іноземним державам, міжнародним організаціям, іноземним юридичним особам та фізичним особам без громадянства.
Розміри земельних ділянок, що надаються громадянам у користування, не повинні перевищувати: для городництва - 0,15 га, для сінокосіння і випасання худоби - 1 га, стаття 59 Кодексу.
Орендодавцями землі є сільські, селищні, міські, районні ради народних депутатів і власники землі.
Умови, строки, а також плата за оренду землі визначаються за угодою сторін і обумовлюються в договорі.
Пунктом 1.2 зазначених Договорів передбачено, що земельні ділянки надано на умовах оренди в короткотермінове користування строком на 5 років під городи громадян.
Відтак, землекористування Рясне-Руської сільської ради (а не позивачів), виникло на підставі договорів, укладених між Домажирською сільською радою та Рясне-Руською сільською радою та після припинення таких, вказані відносини є спірними, що підтверджується листами Домажирської сільської ради.
Тобто право користування саме Рясне-Руської сільської ради, на яке, як на підставу позову, посилаються позивачі виникло із вказаних договорів.
З матеріалів справи встановлено, що 20.11.2008 року на засіданні Постійних комісій Домажирської сільської ради розглядалося питання незаконного використання земельної ділянки за межами с. Кожичі.
Крім цього, листами від 17.02.2011р. № 118, від 07.03.2013р. № 883, від 25.03.2016р. № 279, від 01.04.2016р. № 295, від 12.04.2016р. № 346, від 11.12.2017р. № 845, від 07.03.2018р. № 131, від 11.12.2017 p. № 845, Домажирська сільська рада неодноразово висловлювала свою незгоду щодо неправомірного користування переданими раніше у оренду земельними ділянками (копії додані із апеляційною скаргою).
З огляду на наведене, підставою виникнення земельних відносин у спірному масиві були договори, укладені у 2000 році, які припинили свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який їх було укладено. Такі відносини є спірними із моменту припинення договорів, а Домажирська сільська рада залишається їх стороною.
В період дії вказаних Договорів був чинний Земельні кодекси України 1991 року та від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ (у відповідних редакціях).
Станом на час припинення вказаних Договорів діяла редакція Земельного кодексу 2001 року від 11.01.2005р.
Статтею 84 Земельного кодексу 2001 року в зазначеній редакції визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Зокрема, статтею 17 передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Відповідно до зазначеного зі зміною Земельного кодексу було змінено орган який уповноважений розпоряджатися земельними ділянками за межами населеного пункту.
Враховуючи зазначене, у даному випадку слід застосовувати пункт 3 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року (у редакції чинній на момент припинення Договорів), відповідно до якого у випадках, коли земельні ділянки надані в оренду до введення в дію цього Кодексу органами, повноваження яких з надання земельних ділянок з прийняттям цього Кодексу змінені, продовження строку оренди зазначених земельних ділянок здійснюється органами, що мають право надання вказаних земель за цим Кодексом.
В силу зазначених положень законодавства щодо вказаних Договорів не могла бути застосована процедура автоматичної пролонгації чи поновлення, а відповідно із закінченням строку, на який Договори були укладені, припинилося право землекористування, набуте на підставі Договорів.
Крім цього, згідно договору на право тимчасового користування на землю (в тому числі на умовах оренди) № 10 та № 11 від 27.07.2000, які не пролонгувалися та не поновлювалися, апелянтом неодноразово надсилалися письмові попередження в Рясне-Руську сільську раду, щоб мешканці с. Підрясне не проводили сільськогосподарських робіт на даних земельних ділянках на території сільської ради.
Аналізуючи вищенаведене та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що Домажирська сільська рада неодноразово зверталася із листами в різні інстанції, створювала комісії з метою припинення незаконного користування жителями с. Підрясне земельними ділянками на території Домажирської сільської ради в період з 2011 по 2017 рік.
Тому колегія суддів приходить до переконання про те, що договори, якими було надано у користування земельні ділянки площею 14 га та 16 га, були припинені, а факт законного землекористування іншими особами заперечувався Домажирською сільською радою.
Відтак, покликання позивачів та суду першої інстанції на те, що жодних доказів того, що Домажирська сільська рада Яворівського району перешкоджала позивачам у користуванні земельними ділянками чи скеровувала клопотання про припинення землекористування не знайшло свого відображення у матеріалах справи.
Безпідставними  є посилання позивачів на судове рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12.11.2018 року у справі № 460/1148/17, оскільки в зазначеній справі приймали участі інші сторони і встановлювалися обставини, які стосувалися інших осіб.
Підсумовуючи викладене, враховуючи, що у рішенні суд прямо зазначив про відсутність прав Домажирської сільради на спірні земельні ділянки, апеляційний суд приходиться до висновку, що дане судове рішення стосується прав та інтересів апелянта, вирішило питання про його права та інтереси щодо спірних земельних ділянок. Відтак, Івано-Франківська селищна рада, як правонаступник Домажирської сільради, має право на апеляційне оскарження судового рішення.
Крім того, наданими апеляційному суду документами, які є містобудівною та землевпорядною документацією, детальний аналіз та оцінку яким апеляційний суд надасть нижче, підтверджується, що з вересня 2017 року Домажирською сільрадою приймалися рішення щодо території, на якій розташовані зокрема і спірні земельні ділянки, з метою включення їх до меж с. Кожичі (рішення про розробку землеустрою щодо змін меж села Кожичі, виготовлення проекту землеустрою, його погодження, , проведено державну експертизу землевпорядної документації).
Дані рішення Домажирської сільради є нескасованими, але вони не були, внаслідок незалучення апелянта до участі у справі, надані суду першої інстанції і позбавили суд належним чином встановити обставини справи, що призвело до порушення прав апелянта щодо спірних земельних ділянок.
Оцінюючи підстави для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка викладена в оскаржуваних наказах від 17.01.2020 № 13-921/16-20-СГ, від 17.01.2020 року № 13-928/16-20-СГ та № 13-767/16-20-СГ, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої та другої ст. 116 Земельного кодексу України 2001 року (в редакції, чинній на час вчинення відповідачем спірних дій; далі -  ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до пункту «б» частини першої ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Пункт «а» частини третьої ст. 22 ЗК України передбачає, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Згідно із пунктом «б» частини першої ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Частиною 3 ст. 116 ЗК України визначає умови безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян, однією з яких є одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.
Відповідно до частини четвертої ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови у передачі регламентовані нормами ЗК України.
Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
Відповідно до частини шостої ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Приписами абзацу першого частини сьомої ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
При цьому частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова у наданні дозволу з інших підстав не допускається.
Як видно із оскаржуваних наказів про відмову у задоволенні клопотань ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, така відмова обумовлена тим, що бажані ділянки перебувають у користуванні третіх осіб, відтак відсутнє погодження землекористувача відповідно до частини шостої ст. 118 ЗК України.
Апеляційним судом із матеріалів справи встановлено, що земельні ділянки, на які претендували ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , знаходились на землях сільськогосподарського призначення державної форми власності, які перебувають користуванні третіх осіб.
Вищевказане підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, а саме:
лист від 26.12.2019 № 2290/419-19-0.36, інформацію щодо земельної ділянки, яка розташована в межах 4625883600:04:000; викопіювання з кадастрової карти (плану) № НВ-4612073182019 від 23.12.2019;
лист від 03.01.2020 № 28/419-20-0.36, інформацію щодо земельної ділянки, яка розташована в межах 4625883600:04:000, викопіювання з кадастрової карти (плану) № НВ-4612126462020 від 02.01.2020;
лист від 03.01.2020 № 33/419-20-0.36; інформацію щодо земельної ділянки, яка розташована в межах 4625883600:04:000; викопіювання з кадастрової карти (плану) № НВ-4612137852020 від 03.01.2020.
Отже для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо даних земельних ділянок позивачі зобов`язані були надати погодження землекористувачів на вилучення земельних ділянок. Не може бути наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою на зайняту іншим землекористувачем земельної ділянки.
Щодо покликань позивачів на те, що оспорювані земельні ділянки перебувають у користуванні саме кожного із позивачів чи їх близьких родичів, а не третіх осіб, апеляційний суд зазначає, що довідки, видані виконкомом Рясне-Руської сільської ради, не можуть братись до уваги, оскільки Рясне-Руська сільська рада (станом на видачу таких довідок) не є власником чи належним розпорядником оспорюваних земельних ділянок.
До того ж, як вбачається з апеляційної скарги, і зазначено вище, Івано-Франківська селищна рада, як правонаступник Домажирської сільради, якій вказані земельні ділянки були надані в користування, заперечує будь-яке право позивачів на користування ними.
Крім того, частина 6 ст. 118 ЗК України прямо передбачає погодження землекористувача, в разі перебування земельної ділянки у користуванні третіх осіб, відповідно будь-яких винятків для надання відповідного погодження, і зокрема для членів сім`ї, дана норма не передбачає.
Відтак, оскаржувані накази про відмову у задоволенні клопотань ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки винесено правомірно.
Суд першої інстанції, без належної перевірки відповідними доказами, погодився із доводами позивачів 2-4 щодо неправомірності відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.
Аналізуючи матеріали справи, апеляційний суд не погоджується з такими доводами позивачів та зробленими на їх підставі висновками суду першої інстанції.
Так, як зазначено вище, згідно інформації щодо спірних земельних ділянок, наданих відділом у Яворівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області, бажані земельні ділянки, на які претендують позивачі, перебували у користуванні третіх осіб (графа 5 (рілля), рядок 21 (особисті підсобні господарства).
Відповідно до ст. 203 ЗК України облік кількості земель - відображення у відомостях і документах даних, які характеризують кожну земельну ділянку, а також землі за площею та складом земельних угідь, розподіл земель за власниками, землекористувачами.
Частиною першою статті 20 Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон № 3613-VI) встановлено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними.
Згідно ст. 1 Закону № 3613-VI Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався, поміж іншого на частину дев`яту ст. 21 Закону № 3613-VI, якою передбачено, що відомості про речові права на земельні ділянки, що виникли до 1 січня 2013 року, вносяться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до Державного земельного кадастру із Державного реєстру земель та документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів.
Тобто, визнаючи офіційність відомостей щодо спірних земельних ділянок, внесених у Державний земельний кадастр і підтверджених наявними у справі довідками, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про неналежність таких відомостей.
Разом з тим, такий висновок суд першої інстанції ґрунтується на неналежних доказах (довідках Рясне-Руської сільради), а також наданих позивачами викопіюваннях із публічної земельної карти, які, на відміну від довідок Держгеокадастру, не є офіційними документами і суперечать їм.
Безпідставність висновку суду першої інстанції про те, що представником відповідача не надано жодних доказів перебування спірних земельних ділянок у користуванні інших осіб, спростовується вищеназваними довідками, долученими відповідачем до відзиву на позовну заяву.
Таким чином, відповідач, правомірно, посилаючись на частину шосту ст. 118 ЗК України, у зв`язку з ненаданням погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки, тобто на передбачену законом підставу відмовив позивачам 2-4 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.
Щодо підстав для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_4 , викладеної у наказі від 12.03.2020 року № 13-3486/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеуcтрою», яка обумовлена тим, що бажана земельна ділянка не відповідає затвердженому генеральному плану села Кожичі, апеляційний суд зазначає наступне.
Як зазначено вище, частина сьома статті 118 ЗК України передбачає імперативну підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у випадку невідповідності місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.
На запит відповідача Домажирська сільрада дала відповідь від 28.02.2020 року № 94, в якій зазначила, що земельна ділянка, на яку ОСОБА_4 має намір оформити право власності не відповідає затвердженому генеральному плану села Кожичі та іншій містобудівній документації, оскільки дана земельна ділянка знаходиться на території виробничої зони.
Суд першої інстанції, обмежившись доводами позивачів та погодившись з ними, безпідставно відкинув доводи відповідача про неможливість надання згоди на розробку проекту землеустрою позивачу 1.
При цьому, наданими на вимогу суду апеляційної інстанції Рішенням від 11 вересня 2017 року  Домажирської сільської ради «Про затвердження Проекту внесення змін до Генеральних планів с. Домажир, с. Кожичі, с. Жорниська та с. Зелів Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області» та доданим до нього проектом внесення змін, який був затверджений, земельна ділянка, щодо якої було подано заяву ОСОБА_4 перебуває на території виробничої забудови.
Дані документи не були витребувані та перевірені судом першої інстанції.
Відтак, враховуючи норму закону, яка прямо передбачає підстави для відмови у такому випадку, відповідач діяв правомірно.
Оцінюючи доводи позивачів та висновки суду першої інстанції про те, що фактично спірна земельна ділянка перебувала за межами с. Кожичі, а тому відповідач не міг відмовити ОСОБА_4 у його клопотанні, апеляційний суд зазначає наступне.
Пунктами 2, 7 ст. 1 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.
Таким чином, затверджений в належному порядку генеральний план населеного пункту є містобудівною та землевпорядною документацією.
В матеріалах справи відсутні відомості про скасування рішення про внесення змін до Генерального плану с. Кожичі.
До того ж, матеріали справи містять також іншу містобудівну та землевпорядну документацію, яка свідчить про неповноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та невідповідність висновків суду обставинами справи.
Так, 11.09.2017 року рішенням Домажирської сільської ради №1172 «Про розробку проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Кожичі Яворівського району Львівської області» вирішено розробити та погодити згідно норм чинного законодавства України проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Кожичі відповідно до проекту внесення змін до генеральних планів.
На виконання вказаного рішення ФОП ОСОБА_6 було виготовлено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Кожичі Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області (надалі - Проект).
В проектовані межі с. Кожичі внесено, зокрема, земельну ділянку площею 65,3350 га кадастровий план якої розміщено на ст. 89 Проекту. Спірний масив (включно із досліджуваними земельними ділянками) розміщений в межах опису угідь під номером 41 та відповідно включені у проектовані межі с. Кожичі.
21.12.2017 рішенням Домажирської сільської ради «Про погодження проекту землеустрою щодо зміни меж населеного пункту с. Кожичі Яворівського району Львівської області» № 1328 погоджено Проект.
29.01.2018          розпорядженням Голови Яворівської районної державної адміністрації «Про погодження проекту землеустрою щодо зміни меж с. Кожичі Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області» №5 2/02-06 погоджено Проект.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць підлягають обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації.
12.02.2018 відповідачем надано висновок державної експертизи землевпорядної документації від 12 лютого 2018 року № 122 Проекту, яким такий оцінено позитивно та погоджено.
Відповідно до статті 10 ЗК України до повноважень районних рад у галузі земельних відносин на території району належить встановлення та зміна меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району.
Частиною другою статті 174 ЗК України встановлено, що рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад.
14.05.2021 рішенням Яворівської районної ради № 76 «Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) межі села Кожичі Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області» затверджено Проект та змінено межі с. Кожичі.
Згідно із статтею 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Відповідно у період із 11.09.2017 органом місцевого самоврядування вчинялися усі необхідні дії з метою збільшення меж населеного пункту на його території, а відповідно у набуття у комунальну власність таких земельних ділянок.
Наведене додатково переконує апеляційний суд у порушенні спірним судовим рішенням прав та інтересів апелянта, який безпідставно не був залучений до участі у справі та був позбавлений можливості надати суду необхідні докази на спростування доводів позивачів.
Отже, відповідач правомірно виніс оскаржуваний наказ №13-3486/16-20-СГ від 12.03.2020 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеуcтрою» щодо ОСОБА_4 .
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Невідповідність висновків суду обставинам справи вважається у тому разі, якщо останні встановлені судом повно та згідно з дослідженими ним доказами, проте висновки зі встановлених обставин зроблені невірно.
Неправильне застосування матеріального права має місце у разі застосування неправильного витлумаченого закону, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнято неправильно через розширене тлумачення.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції у справі, що розглядається, неповно встановив обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 229, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 370 КАС України, суд -  

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області задовольнити. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 380/2553/20 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 15.11.2021