ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/8926/18	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В.,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року в адміністративній справі №160/8926/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС в Дніпропетровській області про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління МВС в Дніпропетровській області (далі – відповідач), в якому просив:
- надбавки за вислугу років в сумі 40,5 грн. та за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 2529,15 грн.;
- індексацію грошового забезпечення в розмірі 5639,75 грн. та середнього заробітку, остаточно визначивши цю суму на день фактичного розрахунку або розгляду справи;
- компенсацію втрати частини грошового забезпечення: надбавок за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 25,19 грн. надбавок за вислугу років, індексації грошового забезпечення та середнього заробітку, встановити ці суми на день фактичного розрахунку або постановлення рішення судом;
- середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, скоригувати цю суму на день фактичного розрахунку або винесення рішення;
- моральну шкоду в розмірі 19985,98 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що в свою чергу зумовило прийняття необґрунтованого рішення.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача надбавки за вислугу років в сумі 40,5 грн та за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 2529,15 грн судом першої інстанції було встановлено наступне.
09 грудня 2008 року ОСОБА_1 припинено виплату надбавки за службу в умовах режимних обмежень у зв`язку зі звільненням з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах Нікопольського відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ ГУМВС та призначенням на посаду помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС, що підтверджую копіями довідок ліквідаційної комісії ГУ МВС від 26.12.2018 року №1728 та від 26.12.2018 року №19463/Лк.
Відповідно до копії наказу ГУ МВС від 12.12.2008 року №1258 позивачу знижено раніше надану форму до державної таємниці з другої до третьої у зв`язку з припиненням роботи з цілком таємною інформацією без призначення надбавки за службу в умовах режимних обмежень.
19.10.2009 року позивачу надано допуск до державної таємниці за другою формою без призначення надбавки за службу в умовах режимних обмежень, що підтверджується копією наказу ГУ МВС від 19.10.2009 року №1343.
Згідно з наказом ГУ МВС від 06.07.2010 року №1089 з 16.03.2010 року позивачу надано допуск до державної таємниці та встановлено надбавку за службу в умовах режимних обмежень з часу призначення на посаду оперуповноваженого в особливо важливих справах Нікопольського відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ ГУМВС України в області.
Відповідно до довідки ліквідаційної комісії ГУМВС від 26.12.2018 року №1728 встановлено, що у жовтні 2010 року позивачу було виплачено надбавку за службу в умовах режимних обмежень у сумі 901,45 грн за період з 16.03.2010 року по 05.10.2010 року.
Оцінюючи вищенаведені докази, суд першої інстанції прийшов до висновку, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень не має загального характеру, виплачується в розмірах, визначених наказами керівництва в індивідуальному порядку лише тим особам, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, та мають відповідний допуск до зазначених відомостей, а тому враховується при обчисленні та перерахунку пенсії лише тим особам, яким вона була встановлена та фактично виплачувалась під час проходження служби.
Колегія суддів також зазначає, що висновки суду першої інстанції відповідають нормам права, якими регулюються спірні правовідносини.
Так, відповідно до п.п. 2 п. 2 положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №414 (далі – Положення №44) особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) у розмірі 15 відсотків, які працюють із відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності “цілком таємно”.
Абзацом 2 п. 6 Положення №414 встановлено, що персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.
Крім того, це зазначено п. 1.3. Методичних рекомендацій про порядок і умови встановлення, виплати, зміни розміру, скасування надбавки за роботу в умовах режимних обмежень працівникам у системі Міністерства внутрішніх справ, а саме надбавка виплачується працівникам органів внутрішніх справ на підставі виданого в установленому порядку наказу (по особовому складу) керівника органу внутрішніх справ, який користується правом призначати громадян на посади і звільняти їх з посад.
Надбавка за службу в умовах режимних обмежень особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ виплачувалась відповідно до     Закону України “Про державну таємницю”,     постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №414 “Про розмір, види і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці”.
Порядок і умови встановлення, виплати, зміни розміру, скасування надбавки за роботу в умовах режимних обмежень для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлено п.2.9 розділу II Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої     наказом МВС України від 31.12.2007 №499, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за № 205/14896 (далі - Інструкція 499).
Відповідно до пункту 2.9.4 Інструкції 499 надбавка за службу в умовах режимних обмежень установлюється особам рядового і начальницького складу за займаною посадою наказом про особовий склад на підставі мотивованих рапортів керівників структурних підрозділів, погоджених з режимно-секретним підрозділом. Відповідно до пункту 2.9.8 Інструкції 499 при призначенні на іншу штатну посаду або покладенні на особу рядового чи начальницького складу тимчасового виконання обов`язків надбавка за службу в умовах режимних обмежень переустановлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції.
З огляду на викладене вище, за період з 09.12.2008 по 16.03.2010  позивач не мав права на отримання надбавки за службу в умовах режимних обмежень, отже у відповідача були відсутні законні підстави для виплати такої надбавки, оскільки встановлена форма допуску до державної таємниці не передбачала відповідних виплат.
Стосовно стягнення одноразової грошової допомоги у сумі 30   337, 52 грн судом першої інстанції встановлено, що зазначена допомога була виплачена позивачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що повторному стягненню дана сума не підлягає, з чим погоджується колегія суддів.
Так, відповідно до довідки ліквідаційної комісії ГУ МВС від 26.12.2018 № 1726 при звільненні позивача зі служби з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 “б” (через хворобу) майору поліції ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу у сумі 30 337,52 грн (грошове забезпечення за місяць - 3 792,19 грн *16 (кількість календарних років роботи) * 50% ).
28 січня 2011 року позивачем отримано одноразову грошову допомогу у сумі 30     337, 52 грн за видатковим касовим ордером № 107, що підтверджується інформацію з журналу реєстрації прибуткових та видаткових касових документів.
Таким чином, відповідачем при звільненні позивача з органів внутрішніх справ була виплачена одноразова грошова допомога у сумі 30 337,52 грн, у відповідності до вимог Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 №2262-ХІІ у повному обсязі та яку відповідно до видаткових касових документів останній отримав 28 січня 2011 року. Отже, зазначена сума повторному стягненню не підлягає.
Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” № 1282-ХІІ від 03.07.1991 року соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв`язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають.
З огляду на викладене, чинним законодавством не передбачено індексацію такої соціальної виплати, як одноразова грошова допомога.
Відносно вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача сплатити останньому індексацію грошового забезпечення з 1998 року по 2010 рік у сумі 5 639, колегія суддів зазначає про таке.
Так, у період проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ був чинний Закон України «Про міліцію», за правилами статті 19 якого форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати. Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі – державні органи). 
На виконання цієї постанови Кабінет Міністрів України, наказом МВС від 31 грудня 2007 року № 499 (втратив чинність 31 грудня 2016 року) затверджено та введено в дію з 01 січня 2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі – Інструкція). Ця Інструкція розроблена, зокрема, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 913 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення», від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (п. 1.2 Інструкції). Пунктом 1.14 Інструкції регламентовано, що індексація грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу МВС здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством. 
Положеннями ст. 12 Закону України «Про оплату праці», ст. 95 Кодексу законів по працю України та ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що індексація виплачується з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. 
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». 
За приписами ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. 
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). 
Постановою від 17 липня 2003 року № 1078 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі – Порядок № 1078). 
Пунктом 2 Порядку № 1078 зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. 
Приписами пункту 6 Порядку № 1078 обумовлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. 
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. 
Таким чином, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. 
В даному випадку, право на нараховування та виплату особам рядового і начальницького складу ОВС індексації грошового забезпечення виникло після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 року № 913, якою було внесено зміни до Порядку проведення індексації грошових доходів населення (Порядок № 1078) шляхом доповнення у пункті 2 абзаці 5 після слова «військовослужбовців» словами «осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби», тобто з 25 липня 2007 року.
Отже, колегія суддів зазначає, що право на індексацію грошового забезпечення у ОСОБА_1 виникло саме з 25.07.2007.
Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до довідки №1725 від 26.12.2018 року, виданої ліквідаційною комісією ГУ МВС, з Державного бюджету України за період з 1998 року по 2008 рік кошти на виплату індексації грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ ГУМВС не виділялися.
В той же час, ОСОБА_1 за період з 2009 року по 2010 рік індексація грошового забезпечення нараховувалася згідно зі встановленим базовим місяцем з більшим посадовим окладом та відповідним коефіцієнтом індексації, сумарний розмір індексації виплачений позивачу за означений період складав 936,68 грн, що підтверджується копіями довідок ліквідаційної комісії ГУ МВС від 26.12.2018 № 1725 та Криворізького міського управління ГУМВС від 27.12.2018 № 3/1557.
Таким чином, індексація грошового забезпечення не виплачувалась з 25 липня 2007 року по грудень 2008 року, як зазначає відповідач, у зв`язку  з тим, що кошти для відповідної виплати у цей період не виділялись. Такі доводи встановлені на підставі довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС № 1725 від 26.10.2018 року.
Однак з такими доводами відповідача та відповідними висновками суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується, оскільки порушення прав позивача у зв`язку з відсутністю бюджетних коштів для відповідних виплат є неприпустимим.
Крім того, нарахування індексації грошового забезпечення та суми такого нарахування належить виключно до повноважень відповідача, які є дискреційними. 
Отже, в даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», покладається на Відповідача, а тому відсутні підстави для стягнення з останнього на користь позивача індексації у конкретній грошовій сумі. 
Більш того, в порядку адміністративного судочинства підлягають стягненню лише ті суми, які були нараховані, але не виплачені. 
Таким чином, колегія судів дійшла висновку, що позивач має право на отримання та виплату йому індексації забезпечення за період з 25 липня 2007 року по 31 грудня 2008 року. 
При цьому вимога про стягнення  з ГУ МВС України в Дніпропетровській області на користь позивача індексації грошового забезпечення в сумі 5639,75 грн є необґрунтованою з урахуванням вищенаведених норм законодавства.
Водночас, колегія суддів, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах, виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов`язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. 
Положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Отже, з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивача, колегія суддів вважає, що в даному випадку належним та достатнім способом захисту є зобов`язання відповідача в повному обсязі нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 25 липня 2007 року по 31 грудня 2008 року, оскільки за цей період відповідач не в повному обсязі нараховував та виплачував індексацію грошового забезпечення.   
Щодо посилання позивача, що відповідачем були порушені норми Кодексу Законів про Працю України, Закону України “Про оплату праці”, Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати”, “Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року, у зв`язку з чим Головне управління МВС України зобов`язано сплатити позивачу компенсацію втрат частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, колегія суддів зазначає наступне.
Так, у спірних правовідносинах нормативно-правовими актами на час виникнення правовідносин не було передбачено виплату грошової компенсації для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Статтею 18 Закону України “Про міліцію” (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), порядок та умови проходжень служби в міліції регламентується Положенням Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.
Таким чином, саме на підставі спеціальних нормативно-правових актів, а не на підставі норм Кодексу Законів про Працю України, Закону України “Про оплату праці”, Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати”, постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, відбувається регулювання правовідносин за участю осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові №13 від 24.12.1999 року Пленум Верховного суду України “Про практику застосування законодавства про оплату праці”, відповідно до якої передбачено, що законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).
Тобто, під час вирішення спорів, пов`язаних з проходженням публічної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Законодавство про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не передбачає виплати грошової компенсації за час затримки виплати належних цим особам сум грошової допомоги при звільненні зі служби.
Аналізуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач помилково посилається на норми Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, які регулюють порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Крім цього, колегія суддів критично ставиться до твердження позивача щодо не сплати відповідачем надбавки за вислугу років за період з 04.08.1998 року  по 30.11.1998 рік у сумі 40,50 грн.
Так, відповідно до наявної в матеріалах справи копії платіжного доручення від 21.12.2018 № 115764 ОСОБА_1 було нараховано та виплачено означену надбавку у розмірі 39, 89 грн (з врахуванням податків та зборів), тому дана вимога задоволенню не підлягає.
Щодо посилання ОСОБА_1 , що до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області відповідачем подано неправдиву інформацію, яка відображена у довідці про розмір його грошового забезпечення, оскільки до неї не були включені додаткові види грошового забезпечення, як: індексація грошового забезпечення у розмірі 6 576,43; доплата за службу у нічний час у розмірі 286,73; матеріальна допомога в розмірі 600 грн; одноразова грошову допомогу при звільненні в розмірі 30 337, 52, що в свою чергу призвело до незаконного зменшення розміру пенсії на 834,76 грн, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, пенсія обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.
Наведена норма не містить положень про включення до грошового забезпечення таких виплат, як індексація грошового забезпечення, доплата за службу у нічний час, матеріальна допомога в розмірі та одноразова грошова допомога при звільненні.
Статтею 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Крім цього, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі – Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 6 зазначеної Постанови встановлений вичерпний перелік складових грошового забезпечення працівника органів внутрішніх справ, які підлягають виплаті.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головним управлінням МВС України довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 від 04.06.2012 № 83/32554 та його грошовий атестат №191 складено у відповідності за нормами чинного законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до довідки ліквідаційної комісії Головного управління МВС України від 26.12.2018 року №1727 до грошового забезпечення позивача на день звільнення увійшли такі складові: посадовий оклад - 900 грн; оклад за спеціальним званням; - 125 грн; надбавка за вислугу років - 307,50 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 666,25 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень - 135, грн.; надбавка за оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення - 450 грн.; надбавка за службу в підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю - 450 грн.; премія - 758, 44 грн. Усього 3792,19 грн.
Таким чином, у грошовому атестаті позивача № 191 та довідці № 83/32554 від 04.06.2012 до складу грошового забезпечення увійшли тільки ті складові, що встановлені Постановою №1294 та Інструкцією №499.
Крім того, згідно з п. 2 Розділу І Переліку видів виплат, що здійснюється за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 року № 1170, а також відповідно до листа Пенсійного фонду України від 17.01.2011 № 691/03-30 одноразова допомога при звільненні належить до виплат, на які не нараховується єдиний внесок.
Отже, індексація грошового забезпечення, доплата за службу у нічний час, матеріальна допомогу та одноразова грошова допомога при звільненні не входять до додаткового грошового забезпечення, яке повинно враховуватися при нарахуванні пенсії, оскільки відноситься до разових платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доплати, які позивач просить врахувати у довідці для перерахунку його пенсії: індексацію грошового забезпечення, доплату за службу у нічний час, одноразову грошову допомогу - не входили до грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, оскільки відносяться до разових платежів і мають характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту військовослужбовців та не передбачені та Інструкцією №499.
Стосовно заявленої моральної шкоди, колегія судів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачений порядок відшкодування моральної шкоди.
Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Аналізуючи наведені вище норми, колегія суддів звертає увагу, що при визначенні такого питання чи підлягає моральна шкода задоволенню, слід надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 року справа №821/1269/17.
З огляду на викладене вище, так як позивачем на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди не надано ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду жодного належного та допустимого доказу, у суду відсутні можливості встановити та підтвердити наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та негативними наслідками, що настали для позивача у вигляді заподіяної моральної шкоди. Таким чином, зазначена вимога задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_1  про нарахування йому індексації грошового забезпечення за період з 25.07.2007 року по 31.12.2008 року та в цій частині позов слід задовольнити. В іншій частині рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року в адміністративній справі №160/8926/20 скасувати в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_1 про нарахування йому індексації грошового забезпечення за період з 25.07.2007 року по 31.12.2008 року та в цій частині позов задовольнити.
Зобов`язати Головне управління МВС України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.07.2007 року по 31.12.2008 року.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року в адміністративній справі №160/8926/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко