П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/4297/21	
Час та місце ухвалення судового рішення
суду 1 інстанції: 12:39 год., м. Одеса;
Дата складання повного тексту ухвали
суду 1 інстанції: 12.07.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

           П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Шляхтицького О.І.
   За участю: секретаря – Пономарьової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 6 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командування військо-морських сил Збройних сил України (в/ НОМЕР_1 ), за участю третіх осіб, які не заявляються самостійні вимоги на предмет спору, Військової частина НОМЕР_2 , Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Командування військо-морських сил Збройних сил України, яка полягає у невиплаті компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 30.06.2020 року по 31.07.2020 року включно;
стягнути з Командування військо-морських сил Збройних сил України компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати;
стягнути з військової частини НОМЕР_3 на відшкодування заподіяної протиправною бездіяльністю Командування військо-морських сил Збройних сил України моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.
В обґрунтування позову зазначено, що під час виплати у вересні 2020 року грошового забезпечення за період з червня по липень 2020 року Командування військо-морських сил Збройних сил України не здійснило нарахування позивачу компенсації втратити частини доходів у зв`язку із порушенням встановлених строків їх виплати. Наведені обставини свідчать про ігнорування відповідачем положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а відтак допущення протиправної бездіяльності щодо забезпечення позивача належним грошовим забезпеченням.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 6 липня 2021 року відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Проаналізувавши положення п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що за сукупних обставин наявного спору між: а) тими самими сторонами, б) про той самий предмет і з в) тих самих підстав, який перебуває у провадженні суду, у якому розглядається справа або іншого суду, за можливе є залишення позову без розгляду.
Судом першої інстанції враховано, що предметом позову у цій справі є визнання права позивача на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 30.06.2020 року по 31.07.2020 року та відповідно стягнення зазначеної компенсації з Командування ВМС ЗС України (військова частина НОМЕР_3 ).
Разом з цим, судом першої інстанції встановлено, що в провадженні адміністративного суду перебуває адміністративний позов ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_3 ), за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – військової частини НОМЕР_2 , Державної казначейської служби України, предметом спору якого є також визнання права позивача на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 14 листопада 2016 року по 24 вересня 2020 року та відповідно зобов`язання нарахувати та виплатити зазначену компенсацію.
Зміст порушеного, на думку позивача, права у вказаних справах полягає в тому, що відповідачем при здійсненні розрахунку не нараховано та не виплачено компенсацію втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення у відповідних періодах. Фактично доводи позивача в зазначених адміністративних справах ґрунтуються на одних і тих саме обставинах та фактах.
За висновком суду першої інстанції, викладення позивачем позовних вимог з різним формулюванням, не виключає тотожність позовних вимог у справах, спір в яких пов`язаний із протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати позивачу щомісячного грошового забезпечення з настанням кінцевого результату.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України та обставинам справи і помилково не враховано, що правовим наслідком залишення позову без розгляду на підставі наведеної норми адміністративного процесуального законодавства є наявність спорів в адміністративних справах із одним і тим же предметом спору, підставами звернення та між такими ж учасниками. Зміна однієї із наведених умов виключає тотожність спорів та не перешкоджає особі звернутись із відповідним позовом. Апелянт акцентує увагу на тому, що звернення в адміністративній справі №420/4895/21 обумовлено обов`язком суб`єкта владних повноважень прийняти рішення, передбачене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та прийнятими відповідно до закону нормативно-правовими актами, про виплату на користь позивача компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку із порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення. Водночас, у цій справі підстави позову ґрунтуються на наявності обставин для стягнення із відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати. Отже, звернення позивача направлені на юридичний результат вирішення справ, який за своєю суттю не є тотожнім у спорі в іншій адміністративній справі, а тому підстави для залишення позову у цій справі відсутні.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За правилами ч. 3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Правильно аналізуючи вказані положення адміністративного процесуального законодавства, судом першої інстанції вірно враховано, що за сукупних обставин наявність спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, який перебуває у провадженні суду, у якому розглядається справа або іншого суду, виключає можливість продовження розгляду та вирішення відповідних позовних вимог.
Встановлення наведених обставин у їх сукупності є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду.
Так, предметом адміністративного позову у цій справі є:
протиправність бездіяльності Командування військо-морських сил Збройних сил України, яка полягає у невиплаті компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 30.06.2020 року по 31.07.2020 року включно;
стягнення з Командування військо-морських сил Збройних сил України компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати;
стягнення з військової частини НОМЕР_3 на відшкодування заподіяної протиправною бездіяльністю Командування військо-морських сил Збройних сил України моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.
Вказані позовні вимоги обумовлені не виплатою відповідачем компенсації втрати частини доходу у зв`язку із затримкою розрахунку грошового забезпечення.
Разом з цим, судом першої інстанції з`ясовано, що в провадженні цього адміністративного суду перебуває адміністративна справа №420/4895/21 за позовом цього позивача та до такого ж відповідача, предметом якого є, у тому числі:
протиправність бездіяльності Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України та Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо прийняття 24.09.2020 обов`язкового рішення, оформленого наказом по стройовій частині про нарахування та виплату компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати позивачу щомісячного грошового забезпечення за період вимушеного прогулу з 14 листопада 2016 року по 24 вересня 2020 року включно;
обов`язок Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України прийняти рішення, оформлене наказом по стройовій частині про виплату позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 14 листопада 2016 року по 24 вересня 2020 року включно. 
Вказані позовні вимоги обумовлені не прийняттям відповідачем відповідного рішення про компенсацію позивачу втрат частини доходу у зв`язку із затримкою розрахунку грошового забезпечення.
Перевіривши встановлені судом першої інстанції обставини, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підтвердження у тотожності предмету вказаних адміністративних позовів.
На переконання апеляційного суду, відсутність хоча б однієї із умов, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України, виключає обставини, за яких адміністративний позов залишається без розгляду.
Похідний характер позовних вимог, на чому також акцентовано увагу суду першої інстанції, може ініціювати прийняття судом судового рішення про об`єднання позовів у порядку, встановленому ст. 172 КАС України.
Проте пов`язаність вимог в адміністративних справах не має наслідку залишення без розгляду таких вимог.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та нормам процесуального права, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 6 липня 2021 року – скасувати.
Справу направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено та підписано 17.11.2021 року (з урахуванням терміну перебування судді-доповідача на лікарняному та відпустці).

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                       О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                     О.І. Шляхтицький