ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4602/21 Справа № 214/8124/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 214/8124/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Державна казначейська служба України

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року, яка постановлена суддею Суботіною С.А. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та відомості щодо дати складання повного тексту ухвали в матеріалах справи відсутні, -
ВСТАНОВИВ:
11.02.2021 року, згідно з розпорядженням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.01.2021 року № 6 про передачу справи до іншого суду, до Криворізького районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями та бездіяльністю державних органів, в якій позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь матеріальну шкоду (упущену вигоду) у сумі, яка складається з кількості засідань, помноженої на 233,60 грн (розмір судових витрат, пов`язаних з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять за всі дні, коли він з`являвся до суду) та моральну шкоду у сумі 14400000 грн., що завдана протиправними діями відповідача ОСОБА_2 , а також витрати держави в порядку регресу з відповідача ОСОБА_2 .
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2021 відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та ОСОБА_2 .
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року цивільну справу № 214/8124/20, провадження 2/177/398/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої діями та бездіяльністю державних органів передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва та направити матеріали справи для продовження розгляду до Криворізького районного суду Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування того, що позовна заява подана відповідно до вимог ч.4 ст.28 ЦПК України за місцем проживання позивача, та як наслідок, відповідно до ст. 31 ЦПК України, у зв`язку із заявленими самовідводами суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, передана до Криворізького районного суду Дніпропетровської області, де і мала бути розглянута по суті. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, розгляд якої згідно п. 6 ст. 353 ЦПК України, здійснюється без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Право на пред`явлення позову-це право особи звернутися до суду з позовом про захист порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст.ст. 55,124 Конституції України, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усі судові процедури повинні бути справедливими.
Як вбачається із матеріалів справи, 26 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями та бездіяльністю державних органів, в якій позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь матеріальну шкоду (упущену вигоду) у сумі, яка складається, з кількості засідань, помноженої на 233,60 грн (розмір судових витрат, пов`язаних з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять за всі дні, коли він з`являвся до суду) та моральну шкоду у сумі 14400000 грн., що завдана протиправними діями відповідача ОСОБА_2 , а також витрати держави в порядку регресу з відповідача ОСОБА_2 .
Передаючи справу на розгляд до Печерського районного суду м. Києва, суд першої інстанції посилався на те, що позивач скористувався загальними правилами підсудності, визначеними ч. 2 ст. 27 ЦПК України, та з огляду на те, що відповідачі знаходяться у різних місцях, у силу ч. 15 ч. 1 ст. 28 ЦПК України, пред`явив позов за місцезнаходженням одного з відповідачів - до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Однак, оскільки ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2021 року позивачу відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,  ОСОБА_2 та з огляду на те, що ОСОБА_1  пред`являє вимоги до Державної казначейської служби України, місцезнаходження якої зареєстровано за адресою: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ (Печерський район), справа не підсудна Криворізькому районному суду Дніпропетровської області.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.
За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у частині четвертій статті 28 ЦПК України, позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) – це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).
Отже, право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.
На думку позивача, він використав належне йому право вибору суду за правилами альтернативної підсудності та звернувся з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої діями та бездіяльністю державних органів до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за місцем свого проживання.
Отже, зважаючи на правила альтернативної підсудності заявником не порушено правила підсудності, навіть і у тому разі, якщо він не послався у позовній заяві на ч. 4 ст. 28 ЦПК України.
Проте суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув та безпідставно вдався до аналізу позовної заяви, у якій заявник взагалі не посилався на підсудність даної справи, унаслідок чого постановив незаконну ухвалу, яка підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання, відповідно до норм ЦПК України.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції – скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання у справі, відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
       Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року - скасувати та направити матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями та бездіяльністю державних органів до Криворізького районного суду Дніпропетровської області для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 27 вересня 2021 року.
       
Головуючий: 

Судді: