ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 380/1508/21 пров. № А/857/13003/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Гудима Л.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року (прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові суддею Костецьким Н.В.) в адміністративній справі № 380/1508/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

                                                       В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
-           визнати протиправним і скасувати рішення відділу призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області) № 134550010787 від 09.12.2020 про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788);
-           зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити та виплачувати йому пенсію за вислугу років відповідно до п. а ст. 55 Закону № 1788, з 01.12.2020. 
Позов обґрунтовував тим, що відповідачем відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статі 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підстав відсутності спеціального стажу роботи. Вважає таку відмову протиправною, оскільки Конституційним Судом України 04.06.2019 ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII. Зазначає, що на час звернення до відповідача було передбачено право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ у Львівській області і подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального та матеріального права, неправильно встановив обставини справи, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що згідно поданих документів загальний (страховий) стаж позивача становить 25 років 5 місяці 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років робітникам локомотивних бригад та окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень, забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах, оскільки згідно вимог Закону № 2148 достатнім є стаж 26 років 6 місяців. Крім того вказує на те, що рішення суду першої інстанції суперечить приписам ст. 114 Закону № 1058.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 01.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії відповідно до статі 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
09.12.2020 рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 134550010787, позивачу відмовлено у призначенні пенсії. В обгрунтуванння прийнятого рішення, вказано, що пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» збережено право на пенсію за вислугу років робітникам локомотивних бригад та окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень, забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах, якщо вони на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», тобто на 11.10.2017, мають вислугу років та страховий стаж, потрібні для призначення такої пенсії. Список цих професій і посад затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583. У відповідності із зазначеним Списком право на пенсію за вислугу років мають зокрема машиністи і помічники машиністів електропоїздів (секцій). Скористатися правом дострокового виходу на пенсію можуть чоловіки, після досягнення 55 років, за наявності на 11.10.2017 страхового стажу - 26 років 6 місяців, враховуючи не менш ніж 12 років 6 місяців за спеціальністю.
Спеціальний стаж роботи визначається за записами у трудовій книжці та довідкою, виданою підприємством, на якому працювала особа, що звертається за пенсією, чи його правонаступником. У довідці зазначається характер виконуваної роботи та належність професії до професій, передбачених Списком № 583.
До спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно із пунктом «е» статті 55 Закону № 1788 зараховано такі періоди роботи: з 19.07.1984 по 19.11.1985, з 04.02.1988 по 19.10.1995, з 05.04.1996 по 06.02.1997 та з 01.12.1999 по 20.04.2007. Спеціальний стаж роботи, який дає право позивачу на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788, станом на 11.10.2017 становить 17 років 3 місяці 10 днів. Згідно поданих документів загальний (страховий) стаж ОСОБА_1 становить 25 років 5 місяці 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років робітникам локомотивних бригад та окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень, забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах.
ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 134550010787 від 09.12.2020, звернуввся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що починаючи з 04.06.2019 року положення пункту «а» статті 55 Закону № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII.
Відтак, на час звернення до відповідача з заявою позивач мав право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, оскільки стаж позивача становить більше 25 років - 25 років 5 місяці 22 дні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до пункту 2-1 Перехідних положень Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст. 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Абзацами першим, другим п. 16 розділу Прикінцеві положення Закону № 1058, в редакції Закону № 2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:
для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;
для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Проте, 04.06.2019 Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст. 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
За змістом рішення Конституційного суду України положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е, ж» статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни внесені до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII - неконституційними.
На думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» до оспорюваних положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення». А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст. 54, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За змістом оспорюваних положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п. «а» ст. 54, пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «є», «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Вказані норми пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Отже, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

Тобто, втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, внаслідок чого, не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

З 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911.

Згідно пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 та від 24.12.2015 № 911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 в нього наявні такі періоди роботи: з 19.07.1984 по 19.11.1985, з 04.02.1988 по 19.10.1995, з 05.04.1996 по 06.02.1997 та з 01.12.1999 по 20.04.2007 на посадах, що передбачені Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМ України від 12.10.1992 № 583, а загальний трудовий стаж становить 25 років 5 місяці 22 дні.

Відтак, на момент звернення до відповідача з заявою позивач мав право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, оскільки стаж позивача становить більше 25 років - 25 років 5 місяці 22 дні.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апелянта про те, що необхідно застосовувати норми ст. 114 Закону № 1058 колегія суддів апеляційного суду до уваги не приймає, оскільки позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону № 1788, тому саме норми цього закону мають застосовуватись у цьому випадку.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року в адміністративній справі № 380/1508/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Л. Я. Гудим