Справа № 308/3996/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

         06 жовтня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В. 
суддів: Кондора Р.Ю., Бисага Т.Ю.
з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Росоха Тетяна Йосипівна, на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Придачуком О.А., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю.
Позовні вимоги мотивувала тим, що 21.02.1986 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У 1989 році її чоловік працюючи на механічному заводі у м. Ужгороді вступив до ЖСК (житлово-будівельного кооперативу) і їх разом з дітьми було включено до списку кандидатів в члени ЖБК з будівництва 9 ти поверхового, 72 квартирного будинку, всі вони сім`я з чотирьох чоловік значаться у списку під номером 23. Згідно жеребкування їхня сім`я отримала квартиру АДРЕСА_1 . Згідно платіжного доручення № 729 від 28.03.1989 року ними було внесено суму (вступний внесок згідно списку) 49664,98 крб. З 1991 року вони з сім`єю проживали у їхній спільній квартирі АДРЕСА_1 , проводили ремонти. У 1996 році ними було виплачено всю суму вартості квартири , що становила 13032,28 крб. Таким чином вказана кооперативна квартира придбана ними спільно під час шлюбу. А 14.12.2001 року між нею та відповідачем розірвано шлюб. З того часу спільне господарство ними не ведеться та відповідач у їхній спільній квартирі не проживає. 
З врахуванням вищенаведеного просила суд квартиру АДРЕСА_1 , набуту під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати спільною сумісною власністю подружжя. 

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовлено. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Росоха Т.Й., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог. Вказує, що судом не взято до уваги того, що спірна квартира була придбана позивачем та відповідачем під час шлюбу, а саме їх сім`я отримала квартиру АДРЕСА_1 . У 1993 році ними спільно було виплачено всю суму вартості квартири в розмірі 13 032,28 крб. і відповідачем не спростовано вказаного. Вказує, що вона не знала, що її чоловік продав у 2014 році належну їм квартиру ОСОБА_3 , яка у 2018 році померла. Разом з тим судом не вирішено питання про залучення співвідповідача у справі. 
Також зазначає, що вона з сім`єю до цього часу зареєстровані та проживають у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, ніхто не заявляв права власності на вказану квартиру та не висиляв їх. Однак, суд першої інстанції вказаного до уваги не взяв та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі N 331/8757/14-ц (провадження N 61-48599св18) належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Так, з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюбу 21.02.1986 року про що в Реєстрі зроблено актовий запис № 98. Також у вказаному Витягу наявні відомості про розірвання шлюбу за актовим записом № 389 від 14.12.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказане також підтверджується наданою позивачем копією паспорту.

З довідки ЖБК «Мрія» від 21.03.2018 року № 95 слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 , де також зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У вказаній довідці також зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 нагородження включені до списку кандидатів в члени ЖБК по будівництву 9-ти поверхового 72-ти квартирного житлового будинку АДРЕСА_3 ) від Ужгородського механічного заводу, затвердженого рішенням виконкому Ужгородської міської ради № 45 від 28.02.1989 року. Згідно жеребкування дана сім`я отримала квартиру АДРЕСА_1 . Загальна вартість кооперативної квартири в сумі 13032,28 крб. виплачена повністю.

Як вбачається зі списку кандидатів в члени ЖБК по будівництву 9-ти поверхового 72-ти квартирного житлового будинку П 23-24 ( АДРЕСА_4 ), затвердженого рішенням виконкому № 45 від 28.02.1989 року, пунктом 23 вказаного списку до членів кооперативу включено ОСОБА_2 з членами сім`ї ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_6 - донька та ОСОБА_5 - донька.

Та довідкою ЖБК «Мрія» від 17.09.2021 року № 28 стверджено ту обставину, що останній внесок за квартиру було сплачено сім`єю ОСОБА_7 у травні 1993 року та повністю виплачено вартість квартири. Долученими позивачкою до справи копії платіжного доручення (квитанції) від 08.06.1993 року №0401002 та копії чеку обласного управління Жилсоцбанку від 10.06.1993 року № 406815 оригінали яких оглянуто колегією суддів у судовому засіданні доводить той факт, що ЖБК «Мрія» повністю погасило наданий банком кредит для будівництва кооперативного будинку по АДРЕСА_4 . 

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооператив», кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

В кооперативі право власності на житлоплощу після виплати паю набуває тільки член кооперативу. Якщо пай виплачувався в шлюбі, квартира є спільною сумісною власністю подружжя. При поділі майна подружжя (або чоловік), який перебував у шлюбі і брав участь у виплаті пайового внеску, може отримати свою частку в праві на квартиру або за спільною згодою, або через суд. Права дітей в даному випадку захищені тільки на проживання в цій квартирі.

Під час дії ЗУ «Про власність» право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації.

Однак, навіть у випадку, якщо пай був виплачений тоді, коли реєстрація прав на нерухомість не була обов`язковою, без державної реєстрації власник не зможе розпорядитися своїм житлом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 , 28.02.1989 року став членом ЖБК по будівництву 9-ти поверхового 72-ти квартирного житлового будинку АДРЕСА_5 ) від Ужгородського механічного заводу.

Згідно наданих представником позивача довідок з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №131347117 від 18.07.2018 та №236797476 від 14.12.2020, на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 01.12.2006, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , 05.12.2006 року право приватної власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 .

Водночас, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано 14.12.2001 року, а право приватної власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 у 05.12.2006, через шість років після розірвання шлюбу.

Та окрім цього, зі змісту довідок стосовно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №131347117 від 18.07.2018 та №236797476 від 14.12.2020, вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12.09.2014 року, право приватної власності на спірну квартиру, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_3 . Стосовно спірної квартири наявне обтяження на користь іпотекодержателя – ПАТ АБ «Укргазбанк» у зв`язку з укладенням кредитного договору 12.09.2014 року на суму 300000,00 грн. з ОСОБА_3 .

Заявляючи позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 пред`явила такі до ОСОБА_2 .

Проте за обставинами справи власником спірної квартири з 12.09.2014 року являється ОСОБА_3 , яка передала таку в іпотеку ПАТ АБ «Укргазбанк» у зв`язку з укладенням кредитного договору 12.09.2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач – це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.

Саме між сторонами в цивільному процесі виникає спір, саме вони є суб`єктами спірного матеріального правовідношення, і рішенням суду можуть вирішуватись питання про права та обов`язки виключно сторін у справі.

У порядку вимог ст. 51 ЦПК України  ОСОБА_1 не пред`являла вимог до ОСОБА_3 і ПАТ АБ «Укргазбанк», які являються власником спірної квартири та іпотекодержателем і саме на їх права з приводу спірної квартири безпосередньо впливає заявлений позов. 

Виходячи з повноважень суду апеляційної інстанції, останній не наділений правами в порядку вимог ст. 51 ЦПК України залучати до розгляду справи належних співвідповідачів на стадії апеляційного розгляду, оскільки це б суперечило принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Вказане свідчить про те, що даний позов пред`явлено до не усіх належних відповідачів, що є безумовною підставою для відмови у його задоволенні.

Виходячи з приписів ст. 13 і ч. 1 ст. 81 ЦПК України суд першої інстанції і відмовив у задоволенні позову також з тих підстав, що власником спірної квартири на час звернення з позовом є ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 . 

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з додержанням норм матеріального і процесуального права то вимоги апеляційної скарги слід залишити без задоволення, а заочне рішення без змін.

Зважуючи на викладене та керуючись приписами статей 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Росоха Тетяна Йосипівна, залишити без задоволення.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року, залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 13 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач:

       Судді: