ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2021 року                                                                      Справа № 903/363/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. ,  суддя Миханюк М.В. 

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Центральний" на рішення Господарського суду Волинської області від 30.09.2021р. (повний текст - 11.10.2021р.) у справі №903/363/21 (суддя Якушева І.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", м.Київ
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьк Логістик", с. Підбірці, Пустомитівського району, Волинської області
відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Центральний", м. Луцьк
за участю третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Гаврилюк Алли Юріївни
про визнання недійсними правочинів та застосування наслідків недійсності правочинів,

за участі представників:
позивача - Пилипчук І.Ю. (ордер №АС1029418 від 15.11.2021р.)
відповідача-1 - не з`явився;
відповідача-2 - Володкевич Ю.О. (ордер №ВЛ000049723 від 18.06.2021р.)
третьої особи - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Волинської області від 30.09.2021р. у справі №903/363/21 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьк Логістик" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Центральний", за участю третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Гаврилюк Алли Юріївни, про визнання недійсними правочинів та застосування наслідків недійсності правочинів. Стягнуто з відповідачів на користь позивача по 9080 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.
Суд першої інстанції дійшов висновку, зокрема, що оскаржувані позивачем правочини є фраудаторними, оскільки укладені у період настання у відповідача-1 зобов`язання із погашення заборгованості перед позивачем як кредитором, внаслідок їх укладення та передачі майна до статутного капіталу, боржник позбавився активів, майно було передано пов`язаній особі. Правочини, укладені між відповідачем-1 та відповідачем-2, були укладені з метою ухилення відповідача-1 від виконання зобов`язань за кредитними договорами. Правочини були укладені на шкоду позивачу та порушують його майнові права як кредитора, а тому у позивача виникло право на їх оскарження.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач-2 (ТОВ "ЖК Центральний") звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (вх.№4274/21 від 18.10.2021р.).
В скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» по поверненню загальної суми кредиту 5000000,00 грн за Кредитними договорами було надано в заставу грошові кошти в загальній сумі 5200000,00 грн майновим поручителем ОСОБА_1 за Договорами застави майнових прав №080/1 від 09.07.2015р., №081/1 від 09.07.2015р., №111/1 від 30.09.2015р., №112/1 від 01.10.2015р.
Апелянт зазначає, що в силу положень ч.3 ст.28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», по завершенню 30-денного строку з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання ТОВ «Луцьк Логістик» та за умови невиконання зобов`язань за Кредитними договорами, ПАТ «Діамантбанк» в силу умов Розділу 4 Договорів застави майнових прав, вважається таким, що перевів на себе майнові права (права вимоги) Заставодавця та звернув стягнення на вказаний предмет застави.
Виходячи з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 19.01.2018р. (записи №8-11) ПАТ «Діамантбанк» зареєстровано обтяження на грошові кошти в сумі 1300000,00грн, що є забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» за Кредитним договором - 1 - 10.07.2015р., зареєстровано звернення стягнення 07.09.2016р.; на грошові кошти в сумі 1300000,00 грн, що є забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» за Кредитним договором-2 - 10.07.2015р., зареєстровано звернення стягнення 07.09.2016р.; на грошові кошти в сумі 1300000,00 грн, що є забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» за Кредитним договором-3 - 01.10.2015р., зареєстровано звернення стягнення 16.11.2016р.; на грошові кошти в сумі 1300000,00 грн, що є забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» за Кредитним договором-4 - 01.10.2015р., зареєстровано звернення стягнення 16.11.2016р.
Зазначає: попри те, що ПАТ «Діамантбанк» перевів на себе майнові права (права вимоги) та звернув стягнення на грошові кошти в загальній сумі 5200000,00грн, розміщені в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» по поверненню загальної суми кредиту 5000000,00грн за Кредитними договорами майновим поручителем ОСОБА_1 , з невідомих причин не закінчив процедуру звернення стягнення, тим самим не провів погашення заборгованості ТОВ «Луцьк Логістик» розміщеними депозитами.
Виходячи з фактичних обставин виникнення заборгованості ТОВ «Луцьк Логістик», наявність розміщених депозитів, які покривали суму кредитної заборгованості перед ПАТ «Діамантбанк», скаржник вважає, що дані обставини свідчать про добросовісну поведінку ТОВ «Луцьк Логістик» та відсутність умислу по неповерненню кредитних коштів.
Отримання кредитних коштів після розміщення депозитів, затягування ПАТ «Діамантбанк» процедури звернення стягнення на розміщені депозити, неповернення депозитів ОСОБА_1 , по причині заборгованості ТОВ «Луцьк Логістик», свідчать про зловживання своїми прави саме ПАТ «Діамантбанк», який залишивши в себе депозити 5200000,00 грн, якими міг погасити заборгованість ТОВ «Луцьк Логістик», ще й відчужив право вимоги по кредитних договорам Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" за 1456175,18 грн. З яких причин ТОВ «Луцьк Логістик» не заявляв про дані обставини під час розгляду справ по стягненню заборгованості по Кредитним договорам, ТОВ «ЖК Центральний» не відомо.
Апелянт звертає увагу, що в протоколі №01-19 загальних зборів учасників ТОВ "ЖК Центральний" від 28.08.2019р. міститься інформація про вирішення загальними зборами учасників питання про зміну розміру статутного капіталу, внесення відомостей про новий розмір статутного капіталу до реєстру юридичних осіб, тобто державної реєстрації цих змін, і саме цей протокол свідчить про наявність наміру учасників правочину створити правові наслідки укладенням правочинів.
Вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що не зупинення провадження у даній справі унеможливить подальше виконання рішення по справі №910/13509/21 у випадку визнання договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 18.02.2021р. №GL48N119270/1 нікчемним, що позбавить ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" суб`єктивного права на оскарження Актів приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019р.
Також апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ТОВ "ЖК Центральний" за оспорюваними актами приймання-передачі нерухомого майна прийняв участь в укладенні таких актів формально і йому було відомо, що ТОВ "Луцьк Логістик" за оспорюваними актами укладає їх з метою штучного протиправного створення ситуації, коли у нього юридично спірне нерухоме майно буде відсутнім, що в свою чергу може убезпечити його від можливого звернення стягнення на таке майно у випадку відсутності чи недостатності грошових коштів при вирішенні майнових спорів, які розглядалися у Господарському суді Волинської області та за результатами розгляду яких існують рішення про стягнення коштів з ТОВ "Луцьк Логістик" на корить ПАТ "Діамантбанк".
Апелянт стверджує, що оскаржувані акти приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019р., укладені між ТОВ "ЖК Центральний" та ТОВ "Луцьк Логістик", не є фраудаторними, адже не порушують майнові права ПАТ "Діамантбанк" як кредитора через наявність в останнього депозитів, які були передані в заставу для забезпечення повернення кредитних коштів, направлені на реальне настання правових наслідків зумовлених правомірним внесенням до статутного капіталу ТОВ "ЖК Центральний" нерухомого майна за оскаржуваними актами. Зміст оспорюваних актів приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019р. відповідає критеріям розумності та добросовісності, а самі Акти приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019р. були направлені на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, що відповідає вимогам ч.5 ст.203 ЦК України, яка містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 29.09.2021р. у справі №903/363/21 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відмовити повністю.
Апеляційна скарга надійшла безпосередньо на адресу суду апеляційної інстанції 18.10.2021р.
Листом від 18.10.2021р. №903/363/21/6578/21 матеріали справи витребувано з Господарського суду Волинської області.
20.10.2021р. (вх.№7948/21) на адресу суду від ТОВ "ЖК Центральний" надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи квитанції №39511218-1 від 20.10.2021р. на суму 27240,00 грн.
Належним чином оформлені матеріали справи №903/363/21 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 25.10.2021р. (вх.№8073/21).
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Центральний" на рішення Господарського суду Волинської області від 30.09.2021р. у справі №903/363/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 17.11.2021р. об 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Запропоновано позивачу у строк по 12.11.2021р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України, та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим сторонам у справі.
Розпорядженням керівника апарату суду від 16.11.2021р., у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності судді-члена колегії по справі №903/363/21 - Дужича С.П., відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі №903/363/21.
Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2021р. визначено колегію суддів для розгляду справи №903/363/21 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В.
Ухвалою суду від 16.11.2021р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Центральний" на рішення Господарського суду Волинської області від 30.09.2021р. у справі №903/363/21 прийнято до провадження у складі суду: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В.
16.11.2021р. (вх.№8695/21) на адресу суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу (лист від 12.11.2021р.).
У відзиві позивач, зокрема зазначає, що на момент звернення із вищевказаними вимогами до відповідача-1, ПАТ «Діамантбанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних та розпочату процедуру ліквідації останнього, а тому банк не мав можливість задовольнити свої вимоги на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, незважаючи на те, що сторони Кредитних договорів погодили забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за рахунок депозитних вкладів ОСОБА_1 У Банка була відсутність звернення стягнення на депозитні кошти ОСОБА_1
Зазначає, що відсутність погашення згідно Кредитних договорів та нібито наявність майнових прав на депозитні рахунки ОСОБА_1 , які не підтвердились та були спростовані позивачем - не може свідчити про погашення заборгованості та про добросовісну поведінку відповідача-1 при вчиненні оскаржуваних правочинів. Відповідачем-2 вищезазначені мотиви при розгляді справи в суді першої інстанції не заявлялись, а висновки суду першої інстанції щодо недобросовісної поведінки відповідача-1 при вчиненні оскаржуваних правочинів, які суд першої інстанції визнав встановленими, не спростовані відповідачем-2.
Відповідачем-2 не обґрунтовано поважності надання нових доказів в підтвердження обставин апеляційної скарги. Додатки №1-9 апеляційної скарги скаржника - є неналежними доказами та не повинні прийматися судом апеляційної інстанції до уваги.
Стверджує, що протокол загальних зборів відповідача-2 №01-19 від 28.08.2019р. не спростовує обставин щодо не внесення відповідачем-2 відомостей до Реєстру юридичних осіб даних про новий розмір статутного капіталу, тобто державної реєстрації цих змін.
Позивач вважає клопотання відповідача-2 від 31.08.2021р. про зупинення розгляду справи №903/363/21 безпідставним та необгрунтованим.
Звертає увагу на відсутність економічної доцільності безоплатного виходу відповідача-1 зі складу відповідача-2, залишення останньому нерухомого майна вартістю 13,8 млн грн.
Позивач вважає, що при укладенні оскаржуваних правочинів, власник (відповідач-1) використав правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (позивача), так як відповідач-1 у період активних судових процесів по стягненню з нього Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» заборгованості за кредитними договорами, маючи при цьому невиконані зобов`язання за вказаними договорами - вжив заходів щодо безоплатного відчуження на користь пов`язаної особи - відповідача-2 належне йому майно, за рахунок якого можливо було б задовольнити вимоги кредиторів.
На підставі викладеного позивач просить суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «ЖК Центральний», а рішення Господарського суду Волинської області від 29.09.2021р. у справі №903/363/21 - без змін.
В судове засідання суду апеляційної інстанції 17.11.2021р. представники відповідача-1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Гаврилюк Алли Юріївни - не з`явилися.
Факт належного повідомлення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Гаврилюк А.Ю. підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №3300105470376.
Колегія суддів звертає увагу, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 27.10.2021р. було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу-1 за адресою, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за місцем знаходження юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьк Логістик": с.Підбірці, Пустомитівський район, Львівська область, 81127.
Проте, ухвала суду, надіслана відповідачу-1 за вказаною адресою, повернулась з поштовою відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою".
Інформація про іншу адресу відповідача-1, ніж та, яка зазначена в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутня.
Згідно ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Відповідно п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як встановлено п.99-2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 в чинній редакції (далі - Правила) рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019р. у справі №916/2349/17.
Враховуючи те, що неявка представників відповідача-1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не перешкоджає розгляду справи, а також те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, а судом апеляційної інстанції вчинено всі необхідні дії для належної участі всіх учасників провадження у судовому засіданні, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, наявні в матеріалах справи докази достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 17.11.2021р. представник апелянта підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, надала пояснення по справі. Просила скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 29.09.2021р. у справі №903/363/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача заперечила проти доводів апеляційної скарги та надала пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, а тому просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Згідно з ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає за необхідне долучити до матеріалів справи надані скаржником докази для оцінки на загальних підставах, оскільки останні необхідні для повного встановлення обставин справи, які входять до предмету апеляційного розгляду.

Розглядом матеріалів справи встановлено.
Між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" як кредитором (надалі - ПАТ "Діамантбанк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцьк Логістик" (надалі - ТОВ "Луцьк Логістик") як позичальником було укладені наступні договори:
- договір кредитної лінії №080 від 09.07.2015р. (надалі - кредитний договір-1);
- договір кредитної лінії №081 від 05.07.2015р. (надалі - кредитний договір-2);
- договір кредитної лінії №111 від 30.09.2015р. (надалі - кредитний договір-3);
- договір кредитної лінії №112 від 01.10.2015р. (надалі - кредитний договір-4).
За Кредитними договорами - 1, 2, 3, 4 було надано загальну суму кредиту у розмірі 5000000,00 грн.
Відповідно до п.2.1. Кредитного договору-1 (з врахуванням Додаткової угоди №2 від 26.01.2016р.) в забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором ТОВ «Луцьк Логістик» надає/забезпечує надання ПАТ «Діамантбанк» в іпотеку/заставу визначене нижче майно (падалі - "ПРЕДМЕТ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ"), а також забезпечує надання ПАТ «Діамантбанк» поруки відповідно до викладеного нижче:
- ТОВ «Луцьк Логістик» на день укладення цього Договору забезпечує надання в заставу ПАТ «Діамантбанк» громадянином України ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Луцьким MB УМВС України у Волинській області 29 грудня 2003 року, місце проживання: АДРЕСА_1 ) майнових прав за Договором строкового банківського вкладу №16-01-26-000131 від 26.01.2016р., які (майнові права) полягають у праві вимагати від КРЕДИТОДАВЦЯ повернення грошових коштів в сумі 1300000,00 гривень (Один мільйон триста тисяч гривень 00 копійок), розміщених ОСОБА_1 в ПАТ "Діамантбанк" терміном до « 12» серпня 2016 року.
Відповідно до п.2.1. Кредитного договору-2 (з врахуванням Додаткової угоди №2 від 26.01.2016р.) в забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором ТОВ «Луцьк Логістик» надає/забезпечує надання ПАТ «Діамантбанк» в іпотеку/заставу визначене нижче майно (падалі - "ПРЕДМЕТ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ"), а також забезпечує надання ПАТ «Діамантбанк» поруки відповідно до викладеного нижче:
- ТОВ «Луцьк Логістик» на день укладення цього Договору забезпечує надання в заставу ПАТ «Діамантбанк» громадянином України ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Луцьким MB УМВС України у Волинській області 29 грудня 2003 року, місце проживання: АДРЕСА_1 ) майнових прав за Договором строкового банківського вкладу №16-01-26-000132 від 26.01.2016 року, які (майнові права) полягають у праві вимагати від ПАТ «Діамантбанк» повернення грошових коштів в сумі 1300000,00 гривень (Один мільйон триста тисяч гривень 00 копійок), розміщених ОСОБА_1 в ПАТ "Діамантбанк" терміном до « 12» серпня 2016 року.
Відповідно до п.2.1. Кредитного договору-3 (з врахуванням Додаткової угоди №3 від 02.10.2015р.) в забезпечення виконання зобов`язань за ним Договором ТОВ «Луцьк Логістик» надає/забезпечує надання ПАТ "Діамантбанк" в іпотеку/заставу визначене нижче майно (падалі - "ПРЕДМЕТ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ"), а також забезпечує надання ПАТ "Діамантбанк" поруки відповідно до викладеного нижче:
- ТОВ «Луцьк Логістик» на день укладення нього Договору забезпечує надання в заставу ПАТ "Діамантбанк" громадянином України ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Луцьким MB УМВС України у Волинській області 29 грудня 2003 року, місце проживання: АДРЕСА_1 ) майнових прав за Договором строкового банківського вкладу №15-09-30-000928 від 30.09.2015року, які (майнові права) полягають у праві вимагати від ПАТ "Діамантбанк" повернення грошових коштів в сумі 1300000,00 гривень (Один мільйон триста тисяч гривень 00 копійок), розміщених ОСОБА_1 в ПАТ "Діамантбанк", що розміщені на депозитному рахунку № НОМЕР_3 в ПАТ «Діамантбанк».
Відповідно до п.2.1. Кредитного договору-4 (з врахуванням Додаткової угоди №3 від 02.10.2015р.) в забезпечення виконання зобов`язань за ним Договором ТОВ «Луцьк Логістик» надає/забезпечує надання ПАТ "Діамантбанк" в іпотеку/заставу визначене нижче майно (падалі - "ПРЕДМЕТ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ"), а також забезпечує надання ПАТ "Діамантбанк" поруки відповідно до викладеного нижче:
- ТОВ «Луцьк Логістик» на день укладення нього Договору забезпечує надання в заставу ПАТ "Діамантбанк" громадянином України ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Луцьким MB УМВС України у Волинській області 29 грудня 2003 року, місце проживання: АДРЕСА_1 ) майнових прав за Договором строкового банківського вкладу №15-10-01-000930 від 01.10.2015 року, які (майнові права) полягають у праві вимагати від ПАТ "Діамантбанк" повернення грошових коштів в сумі 1300000,00 гривень (Один мільйон триста тисяч гривень 00 копійок), розміщених ОСОБА_1 в ПАТ "Діамантбанк" що розміщені на депозитному рахунку № НОМЕР_4 в ПАТ «Діамантбанк».
В забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» по поверненню ПАТ «Діамантбанк» загальної суми кредиту 5000000,00 грн за Кредитними договорами - 1, -2, -3, -4 майновим поручителем ОСОБА_1 („ЗАСТАВОДАВЕЦЬ") було укладено договори застави майнових прав.
Згідно Договору застави майнових прав №080/1 від 09.07.2015р., з усіма змінами та доповненнями до нього (Договір застави-1) передано в заставу ПАТ «Діамантбанк» право вимоги, що належить останньому за Договором строкового банківського вкладу №16-01-26-000131 від 26.01.2016р. та полягає у праві вимагати від ПАТ «Діамантбанк» повернення грошових коштів в сумі 1300000,00 грн, розміщених ОСОБА_1 на термін до 12.08.2016р. включно на вкладному рахунку № НОМЕР_5 (Предмет застави-1).
Відповідно до п.3.1.1. Договору застави-1 у випадку, коли ТОВ «Луцьк Логістик» не виконав зобов`язання (повністю або частково) у визначені Кредитним договором - 1 строки та (або) Заставодавець порушив будь - які обов`язки чи запевнення (гарантії) за цим Договором, - задовольнити свої вимоги за Зобов`язанням, що випливає з Кредитного договору-1, в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, із вартості Предмету застави-1, - шляхом переводу на себе права вимоги, що належить Заставодавцю за Договором банківського вкладу-1.
Згідно п.4.1. Договору застави-1 у випадку, коли ТОВ «Луцьк Логістик» при настанні Строку виконання Зобов`язання (його частини) не виконає його, та (або) якщо Заставодавець порушив будь - які обов`язки чи запевнення (гарантії) за цим Договором, або у випадку порушення відносно Позичальника та/або Заставодавця справи про банкрутство відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Заставодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет застави-1 та реалізувати Предмет застави-1 шляхом переведення на себе прав вимоги за Договором банківського вкладу-1.
Як погоджено п.4.3. Договору застави-1 реалізація Предмета застави-1 провадиться шляхом уступки Заставодавцем Заставодержателю вимоги, що випливає з Договору банківського вкладу-1 та є Предметом застави-1 за цим Договором.
Відповідно до п.4.4. Договору застави-1 Заставодавець погоджується, що у випадках, передбачених п.п.3.1.1, 3.1.2. цього Договору, всі права вимоги за Договором банківського вкладу переходять до Заставодержателя. Підписанням цього Договору Заставодавець підтверджує, що відступлення Майнових прав вимоги у випадках, передбачених цією статтею даного Договору, відбувається за його волевиявленням, яке міститься у цьому пункті Договору, таке відступлення є остаточним, безумовним та безповоротним і не потребує будь-яких додаткових узгоджень з Заставодавцем.
Згідно Договору застави майнових прав №081/1 від 09.07.2015р., з усіма змінами та доповненнями до нього (Договір застави-2) передано в заставу ПАТ «Діамантбанк» право вимоги, що належить останньому за Договором строкового банківського вкладу №16-01-26-000132 від 26.01.2016р. та полягає у праві вимагати від ПАТ «Діамантбанк» повернення грошових коштів в сумі 1300000,00грн, розміщених ОСОБА_1 на термін до 12.08.2016р. включно на вкладному рахунку № НОМЕР_6 (Предмет застави-2).
Як погоджено п.3.1.1. Договору застави-2 у випадку, коли ТОВ «Луцьк Логістик» не виконав зобов`язання (повністю або частково) у визначені Кредитним договором-2 строки та (або) Заставодавець порушив будь - які обов`язки чи запевнення (гарантії) за цим Договором, - задовольнити свої вимоги за Зобов`язанням, що випливає з Кредитного договору-2, в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, із вартості Предмету застави-2, - шляхом переводу на себе права вимоги, що належить Заставодавцю за Договором банківського вкладу-2.
Пунктом 4.1. Договору застави-2 встановлено, що у випадку, коли ТОВ «Луцьк Логістик» при настанні Строку виконання Зобов`язання (його частини) не виконає його, та (або) якщо Заставодавець порушив будь-які обов`язки чи запевнення (гарантії) за цим Договором, або у випадку порушення відносно Позичальника та/або Заставодавця справи про банкрутство відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Заставодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет застави-2 та реалізувати Предмет застави-2 шляхом переведення на себе прав вимоги за Договором банківського вкладу-2.
Відповідно до п.4.3. Договору застави-2 реалізація Предмета застави-2 провадиться шляхом уступки Заставодавцем Заставодержателю вимоги, що випливає з Договору банківського вкладу-2 та є Предметом застави-2 за цим Договором.
Як вбачається з п.4.4. Договору застави-2 Заставодавець погоджується, що у випадках, передбачених п.п.3.1.1, 3.1.2. цього Договору, всі права вимоги за Договором банківського вкладу переходять до Заставодержателя. Підписанням цього Договору Заставодавець підтверджує, що відступлення Майнових прав вимоги у випадках. передбачених цією статтею даного Договору, відбувається за його волевиявленням, яке міститься у цьому пункті Договору, таке відступлення є остаточним, безумовним та безповоротним і не потребує будь-яких додаткових узгоджень з Заставодавцем.
Згідно Договору застави майнових прав №111/1 від 30.09.2015р., з усіма змінами та доповненнями до нього (Договір застави-3) передано в заставу ПАТ «Діамантбанк» право вимоги, що належить останньому за Договором строкового банківського вкладу №15-09-30-000928 від 30.09.2015р. та полягає у праві вимагати від ПАТ «Діамантбанк» повернення грошових коштів в сумі 1300000,00 грн, розміщених ОСОБА_1 на термін до 02.11.2016р. включно на вкладному рахунку № НОМЕР_6 (Предмет застави-3).
Відповідно до п.3.1.1. Договору застави-3 у випадку, коли ТОВ «Луцьк Логістик» не виконав зобов`язання (повністю або частково) у визначені Кредитним договором-3 строки та (або) Заставодавець порушив будь - які обов`язки чи запевнення (гарантії) за цим Договором, - задовольнити свої вимоги за Зобов`язанням, що випливає з Кредитного договору-3, в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, із вартості Предмету застави-3, - шляхом переводу на себе права вимоги, що належить Заставодавцю за Договором банківського вкладу-3.
Пунктом 4.1. Договору застави-3 погоджено, що у випадку, коли ТОВ «Луцьк Логістик» при настанні Строку виконання Зобов`язання (його частини) не виконає його, та (або) якщо Заставодавець порушив будь-які обов`язки чи запевнення (гарантії) за цим Договором, або у випадку порушення відносно Позичальника та/або Заставодавця справи про банкрутство відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави-3 та реалізувати Предмет застави-3 шляхом переведення на себе прав вимоги за Договором банківського вкладу-3.
Відповідно до п.4.3. Договору застави-3 реалізація Предмета застави-3 провадиться шляхом уступки Заставодавцем Заставодержателю вимоги, що випливає з Договору банківського вкладу-3 та є Предметом застави-3 за цим Договором.
Згідно п.4.4. Договору застави-3 Заставодавець погоджується, що у випадках, передбачених п.п.3.1.1, 3.1.2. цього Договору, всі права вимоги за Договором банківського вкладу переходять до Заставодержателя. Підписанням цього Договору Заставодавець підтверджує, що відступлення Майнових прав вимоги у випадках, передбачених цією статтею даного Договору, відбувається за його волевиявленням, яке міститься у цьому пункті Договору, таке відступлення є остаточним, безумовним та безповоротним і не потребує будь-яких додаткових узгоджень з Заставодавцем.
Згідно Договору застави майнових прав №112/1 від 01.10.2015р., з усіма змінами та доповненнями до нього (Договір застави-4) передано в заставу ПАТ «Діамантбанк» право вимоги, що належить останньому за Договором строкового банківського вкладу №15-10-01-000930 від 01.10.2015р. та полягає у праві вимагати від ПАТ «Діамантбанк» повернення грошових коштів в сумі 1300000,00 грн, розміщених ОСОБА_1 на термін до 03.11.2016р. включно на вкладному рахунку № НОМЕР_6 (Предмет застави-4).
Відповідно до п.3.1.1. Договору застави-4 у випадку, коли ТОВ «Луцьк Логістик» не виконав зобов`язання (повністю або частково) у визначені Кредитним договором-4 строки та (або) Заставодавець порушив будь-які обов`язки чи запевнення (гарантії) за цим Договором, - задовольнити свої вимоги за Зобов`язанням, що випливає з Кредитного договору-4, в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, із вартості Предмету застави-4, - шляхом переводу на себе права вимоги, що належить Заставодавцю за Договором банківського вкладу-4.
Як погоджено п.4.1. Договору застави-4 у випадку, коли ТОВ «Луцьк Логістик» при настанні Строку виконання Зобов`язання (його частини) не виконає його, та (або) якщо Заставодавець порушив будь - які обов`язки чи запевнення (гарантії) за цим Договором, або у випадку порушення відносно Позичальника та/або Заставодавця справи про банкрутство відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави-4 та реалізувати Предмет застави-4 шляхом переведення на себе прав вимоги за Договором банківського вкладу-4.
Відповідно до п.4.3. Договору застави-4 реалізація Предмета застави-4 провадиться шляхом уступки Заставодавцем Заставодержателю вимоги, що випливає з Договору банківського вкладу-4 та є Предметом застави-4 за цим Договором.
Пунктом 4.4. Договору застави-4 встановлено, що Заставодавець погоджується, що у випадках, передбачених п.п.3.1.1, 3.1.2. цього Договору, всі права вимоги за Договором банківського вкладу переходять до Заставодержателя. Підписанням цього Договору Заставодавець підтверджує, що відступлення Майнових прав вимоги у випадках. передбачених цією статтею даного Договору, відбувається за його волевиявленням, яке міститься у цьому пункті Договору, таке відступлення є остаточним, безумовним та безповоротним і не потребує будь-яких додаткових узгоджень з Заставодавцем.
Відповідно до пп.3.1.1. п.3.1. Договорів застави майнових прав №080/1 від 09.07.2015р., №081/1 від 09.07.2016р., №111/1 від 30.09.2015р. та №112/1 від 01.10.2015р., укладених між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_1 , ПАТ «Діамантбанк» (як Заставодержатель) має право у разі невиконання (повністю або частково) ТОВ «Луцьк Логістик» (Позичальником) у визначені Кредитним договором-1, Кредитним договором-2, Кредитним договором-3 та Кредитним договором-4, строки зобов`язання щодо сплати кредиту, задовольнити свої вимоги за рахунок вартості предмета застави, шляхом переводу на себе майнових прав, що належать ОСОБА_1 (як Заставодавцю) за Договором банківського вкладу-1, Договором банківського вкладу-2, Договором банківського вкладу-3 та Договором банківського вкладу-4.
Умовами п.4.1. Договорів застави майнових прав-1, -2, -3, -4 встановлено, що у випадку, коли ТОВ «Луцьк Логістик» при настанні строку виконання зобов`язання не виконає його, та (або) якщо ОСОБА_1 порушить будь-які обов`язки чи запевнення (гарантії) за Договорами застави майнових прав, або у випадку порушення відносно Позичальника та/або ОСОБА_1 справи про банкрутство, ПАТ «Діамантбанк» набуває право звернути стягнення на предмет застави та реалізувати його шляхом переведення на себе прав вимоги за Договорами банківського вкладу-1, -2, -3, -4.
В силу умов п.4.3. Договорів застави майнових прав-1, -2, -3, -4, реалізація Предмету застави провадиться шляхом уступки Заставодавцем Заставодержателю вимоги, що випливає з Договорів банківського вкладу та є Предметом застави за Договорами застави майнових прав.
За змістом п.4.6. Договорів застави майнових прав-1, -2,-3, -4, Заставодержатель, на підставі переведених на нього майнових прав вкладника за Договорами банківського вкладу, отримує задоволення своїх вимог з суми коштів банківського вкладу, шляхом списання відповідної суми.
Тобто, в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» по поверненню загальної суми кредиту 5000000,00 грн за Кредитними договорами - 1, 2, 3, 4 було надано в заставу грошові кошти в загальній сумі 5200000,00 грн.
Як вбачається з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 19.01.2018р. (записи №8-11) ПАТ «Діамантбанк» зареєстровано обтяження на грошові кошти в сумі 1300000,00грн, що є забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» за Кредитним договором-1 - 10.07.2015р., зареєстровано звернення стягнення 07.09.2016р.; на грошові кошти в сумі 1300000,00 грн, що є забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» за Кредитним договором-2 - 10.07.2015р., зареєстровано звернення стягнення 07.09.2016р.; на грошові кошти в сумі 1300000,00 грн, що є забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» за Кредитним договором-3 - 01.10.2015р., зареєстровано звернення стягнення 16.11.2016р.; на грошові кошти в сумі 1300000,00грн, що є забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» за Кредитним договором-4 - 01.10.2015р., зареєстровано звернення стягнення 16.11.2016р.
Банк на адресу позичальника направив вимоги про погашення заборгованості за кредитними договорами: №2385/25.1л від 11.12.2017р.; №2386/25.1л від 11.12.2017р.; №2357/25.1л від 07.12.2017р.; №2358/25.1л від 07.12.2017р. Факт надіслання вимог підтверджується копіями описів вкладення від 11.12.2017р., 13.12.2017р., копіями фіскальних чеків від 11.12.2017р., 13.12.2017р.
Відповідач-1 не виконав зобов`язання в частині повернення кредитних коштів у строки, визначені умовами кредитних договорів, та не сплатив відсотки за користування кредитними коштами.
ПАТ "Діамантбанк" звернувся до Господарського суду Волинської області з позовними вимогами до ТОВ «Луцьк Логістик». 
За результатами розгляду позовних вимог банку Господарський суд Волинської області прийняв наступні судові рішення:
- рішення Господарського суду Волинської області від 26.02.2020р. у справі №903/529/18, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ "Діамантбанк" до ТОВ "Луцьк Логістик" про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №080 від 09.07.2015р. та стягнуто з позичальника заборгованість в розмірі 1242687,59 грн;
- рішення Господарського суду Волинської області від 30.06.2020р. у справі №903/866/19, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ "Діамантбанк"  до ТОВ "Луцьк Логістик" про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №081 від 05.07.2015р. та стягнуто з позичальника заборгованість в розмірі 1 054 720,03 грн;
- рішення Господарського суду Волинської області від 11.03.2020р. у справі №903/864/19, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ "Діамантбанк" до ТОВ "Луцьк Логістик" про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №111 від 30.09.2015р. та стягнуто з позичальника заборгованість в розмірі 1 964 742,5 грн;
- рішення Господарського суду Волинської області від 27.05.2020р. у справі №903/865/19, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ "Діамантбанк" до ТОВ "Луцьк Логістик" про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №112 від 01.10.2015р. та стягнуто з позичальника заборгованість в розмірі 1 936 783,62 грн.
Загальний розмір стягнутої заборгованості з відповідача-1 на користь банку згідно із зазначеними рішеннями суду  становить 6198933,75 грн.
З метою примусового виконання зазначених судових рішень Господарський суд Волинської області видав накази про примусове виконання, які були пред`явлені до виконання приватних виконавців.
ТОВ "Луцьк Логістик" відчужило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Центральний" (відповідач-2) належне йому майно, уклавши оскаржувані правочини, а саме:
1. За Актом приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019р., посвідченим  приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу, Волинської області Гаврилюк А.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №№897-898 (надалі - акт приймання-передачі), у статутний капітал ТОВ "ЖК "Центральний" було передано склад-холодильник (літера Г-1), загальною площею 1353,4 кв.м., розташований за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Вахтангова, буд. 14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1906252807101);
2. За Актом приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019р., посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу, Волинської області Гаврилюк А.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №№895-896 (надалі - акт приймання-передачі), у статутний капітал ТОВ "ЖК "Центральний" було передано будівлю адміністративного корпусу (А-2) загальною площею 682,5 кв.м., розташована за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Вахтангова, буд. 14 (реєстраційна номер об`єкта нерухомого майна 1906244007101);
3. За Актом приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019р., посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу, Волинської області Гаврилюк А.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №№893-894, у статутний капітал ТОВ "ЖК "Центральний" було передано будівлю головного корпусу (В-2) загальною площею 4033,2 кв.м., розташована за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Вахтангова, буд.14 (реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна 1906162307101);
4. За Актом приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019р., посвідченим  приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу, Волинської області Гаврилюк А.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №№891-892, у статутний капітал ТОВ "ЖК "Центральний" було передано склад (літера Ж-1), загальною площею 1836,6 кв.м., розташований за адресок Волинська обл., м.Луцьк, вул.Вахтангова, буд.14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомої майна 1906143107101).
Крім цього, на підставі оскаржуваних позивачем правочинів були прийняті рішення про державну реєстрацію речових прав щодо нерухомого майна, що належало відповідачу-1, за відповідачем-2, а саме: 
- рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу, Волинської області Гаврилюк Алли Юріївни (індексний номер 48504480 від 04.09.2019р.) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо нерухомого майна - склад - холодильник (літера Г-1), загальною площею 1353,4 кв.м., розташований за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Вахтангова, буд.14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомі майна 1906252807101);  
- рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу, Волинської області Гаврилюк Алли Юріївни (індексний номер 48504290 від 04.09.2019р.) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо нерухомого майна - будівля адміністративного корпусу (А-2), загальною площею 682,5 кв.м., розташована за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Вахтангова, буд.14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1906244007101);
- рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу, Волинської області Гаврилюк Алли Юріївни (індексний номер 48502510 від 04.09.2019р.) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо нерухомого майна - будівля головного корпусу (В-2), загальною площею 4033,2 кв.м., розташована за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Вахтангова, буд.14 (реєстраційний номер об`єкта нерухому майна 1906162307101);
- рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу, Волинської області Гаврилюк Алли Юріївни (індексний номер 48501892 від 04.09.2019р.) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо нерухомого майна - склад (літера Ж-1), загальною площею 1836,6 кв.м., розташований за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Вахтангова, буд.14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1906143107101).
22.01.2021р. відповідно до рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2077 від 14.12.2020р. відбулись відкриті торги (голландський аукціон) щодо реалізації (продажу права вимоги) за лотом GL48N119270, до якого включено права вимоги та інші майнові права за кредитними договорами, що укладені із суб`єктами господарювання;  векселів та майнових прав, що випливають із векселів; дебіторської заборгованості за договорами фінансового лізингу та майнових прав на основні засоби, які є предметом фінансового лізингу, а також дебіторської заборгованості та майнових прав за дебіторською заборгованістю.
Відповідно до результатів проведення відкритих електронних торгів, що були оформлені протоколом №UA-EA-2021-01-13-000001-b від 22.01.2021р., переможцем стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (надалі - ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста").
За результатами проведених торгів 18.02.2021р. між ПАТ "Діамантбанк" та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" було укладено договір №GL48N119270/1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №325 (надалі - Договір відступлення прав вимоги).
Згідно п.2.1. Договору відступлення прав вимоги за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців, іпотекодавців та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку N1 до цього договору, надалі за текстом - основні договори, надалі за текстом - права вимоги.
Відповідно до п.2.2. Договору про відступлення права вимоги за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок (пеней, штрафів), передбачених основними договорами, тощо. Розмір заборгованості за основними договорами, права вимоги за якими переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.
В пункті 4.1. Договору відступлення права вимоги сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 1456175,18 грн без ПДВ, надалі за текстом - ціна договору. Ціна договору сплачена новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 6.5. цього договору, на підставі протоколу електронного аукціону№UA-EA-2021-01-13-000001-Ь від 22.01.2021, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.
Доказом оплати позивачем лоту №GL48N119270, в суму якого включено ціну договору, що визначена пунктом 4.1. Договору відступлення права вимоги, є копія платіжного доручення №2484 від 15.02.2021р.
ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" як новий кредитор виконало свої зобов`язання по сплаті грошових коштів за відступлення прав вимоги за основними договорами.
Відповідно до Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги ("Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників (позичальників) за такими договорами"), банк відступає новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за: договором кредитної лінії №080 від 09.07.2015р., укладеним між ПАТ "Діамантбанк" та ТОВ "Луцьк Логістик"; Договором кредитної лінії №081 від 05.07.2015р., укладеним між ПАТ "Діамантбанк" та ТОВ "Луцьк Логістик"; Договором кредитної лінії №111 від 30.09.2015р., Укладеним між ПАТ "Діамантбанк" та ТОВ "Луцьк Логістик"; Договором кредитної лінії №112 від 01.10.2015р., укладеним між ПАТ "Діамантбанк" та ТОВ "Луцьк Логістик".
Отже, враховуючи повне виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором відступлення права вимоги, до нового кредитора перейшло право вимоги до ТОВ "Луцьк Логістик" за Кредитними договорами в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу відповідних прав.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:
Положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України визначають, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує її дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речові права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину  недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. 
Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справі №6-605цс16 від 25.05.2016р.; постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі №439/212/14-ц, постанові Верховного Суду від 18.07.2018р. по справі №750/2728/16-ц, від 04.07.2018р. по справі №462/4611/13-ц.
Крім цього слід зазначити, що в розумінні національного законодавства акт приймання-передачі майна до складу статутного фонду є правочином, який в свою чергу підтверджує волевиявлення сторін, а також має юридичні наслідки - факт набуття та припинення права власності на нерухоме майно. Отже, двосторонні акти у правовідносинах між відповідачами свідчать про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цих двосторонніх правочинів на набуття певних цивільних прав та обов`язків, а тому оскарження правочинів, оформлених актами (у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України), є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків в розумінні статті 16 Цивільного кодексу України і статті 20 Господарського кодексу України. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.06.2019р. у справі №927/352/18; з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 29.04.2015р. зі справи №903/134/13-г, та Верховного суду, викладеними у постанові від 11.09.2018р. у справі №918/1377/16.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав  особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоду довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу (фраудаторний правочин). 
Такий договір може бути визнаний недійсним, якщо його сторони діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, укладаючи договір, які порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення і майно боржника.
Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019р. у справі №910/8357/18, від 03.03.2020р. у справі №910/7976/17, від 03.03.2020р. у справі №904/7905/16, від 03.03.2020р. у справі №916/3600/15, від 26.05.2020р. у справі №922/3796/16, від 04.08.2020р. у справі №04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020р. у справі №904/4262/17, від 22.04.2021р. у справі №908/794/19 (905/1646/17)).
ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" вважає, що оскаржувані правочини з відчуження зазначеного вище нерухомого майна пов`язаній особі були вчинені ТОВ "Луцьк Логістик" умисно, з метою приховування належного йому майна та недопущення звернення стягнення на нього у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитними договорами, при цьому, правові наслідки з відчуження майна не настали. Акти з приймання-передачі майна до статутного капіталу були укладені "про людське око", тобто з єдиною метою - вивести нерухоме майно з-під загрози звернення стягнення на нього, за рахунок чого позивачу можливо було б задовольнити свої вимоги за кредитними договорами. На думку позивача, майно фактично не вибуло з володіння та користування продавця (ТОВ "Луцьк Логістик"), оскільки відчужено пов`язаній особі. Як зазначає позивач у позовній заяві, звернення ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" з позовом про визнання недійсними правочинів щодо відчуження майна відповідача-1 на користь відповідача-2 спрямоване на усунення несприятливих наслідків для позивача, пов`язаних із неможливістю відповідача-1 виконати прийняті на себе зобов`язання на підставі кредитних договорів та рішень суду, що в кінцевому результаті призводить до ухилення відповідача-1 від погашення заборгованості перед позивачем.
Колегія суддів зазначає, що згідно ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину  є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Як встановлено частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.
Частиною 1 статті 234 Цивільного кодексу України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
Відповідно до змісту статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь- яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті. що передбачені правочином. Фіктивним може бути  визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018р. у справі №910/7547/17).
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Разом з тим, якщо наміру обох сторін договору не виконувати договір не встановлено, то правові підстави для визнання такого договору фіктивним відсутні (постанова Верховного Суду від 18.03.2021р. у справі №185/11584/19).
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. 
У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. 
Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2019р. у справі №910/6134/17, від 10.04.2019р. у справі №910/7783/18, від 27.02.2018р. у справі №910/9195/17.
При цьому, згідно зі ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірною, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, власник, керуючись виключно власними інтересами, здійснює щодо свого майна будь-які дії, які не повинні суперечити вимогам закону і не повинні порушувати прав та інтересів інших осіб та суспільства.
Згідно оспорюваних Актів приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019р. ТОВ "Луцьк Логістик" відчужило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Центральний" належне йому нерухоме майно в якості вкладу до статутного капіталу.
Колегія суддів звертає увагу, що на момент підписання оскаржуваних актів приймання-передачі майна ТОВ "Луцьк Логістик" не було обмежене у розпорядженні належним йому майном, оскільки жодних заборон та/або обтяжень на нерухоме майно накладено не було.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про господарські товариства", вкладами учасників та засновників товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, земельні ділянки, відповідно до Земельного кодексу України, права користування водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, зокрема в іноземній валюті. 
Відповідно до ч.2 ст.115 Цивільного кодексу України вкладами учасника можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові та інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.
Майно, внесене як вклад до статутного капіталу, переходить у власність цього товариства. Право власності переходить у момент передачі речі (сплати грошей), тобто в загальному порядку. Передача майна до статутного капіталу не є безоплатною, оскільки учасник одержує у власність корпоративні права товариства на суму свого вкладу. 
Відповідно до частин 1, 3 статті 18 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю" учасники товариства можуть збільшити статутний капітал товариства за рахунок додаткових вкладів учасників та/або третіх осіб за рішенням загальних зборів учасників.
У рішенні загальних зборів учасників товариства про залучення додаткових вкладів визначаються загальна сума збільшення статутного капіталу товариства, коефіцієнт відношення суми збільшення до розміру частки кожного учасника у статутному капіталі та запланований розмір статутного капіталу.
Пунктом 3 частини 2 статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю" передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників належать зміна розміру статутного капіталу товариства.
Частина 5 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначає, які саме документи мають бути подані державному реєстратору для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю.
Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вирішення загальними зборами учасників питання про зміну розміру статутного капіталу, внесення відомостей про новий розмір статутного капіталу до реєстру юридичних осіб, тобто державної реєстрації цих змін, що свідчить про відсутність наміру учасників правочину створити правові наслідки укладенням правочинів.
Однак, колегія суддів встановила, що в протоколі загальних зборів учасників ТОВ "ЖК Центральний" №01-19 від 28.08.2019р. міститься інформація про вирішення загальними зборами учасників питання про зміну розміру статутного капіталу, внесення відомостей про новий розмір статутного капіталу до реєстру юридичних осіб, тобто державної реєстрації цих змін, і саме протокол свідчить про наявність наміру учасників правочину створити правові наслідки укладенням правочинів.
Згідно цього протоколу загалиними зборами товариства, зокрема, вирішено: прийняти ТОВ «Луцьк Логістик» до складу учасників ТОВ «ЖК Центральний» за умови внесення додаткового вкладу до статутного капіталу ТОВ «ЖК Центральний»; здійснити протягом одного року з дня прийняття цього рішення, додатковий вклад до статутного капіталу ТОВ «ЖК Центральний» нерухомим майном та земельною ділянкою, в розмірі 13836320,00 грн, і таким чином збільшити статутний капітал товариства до розміру 14186320,00 грн. Додатковий вклад здійснити за рахунок нерухомого майна та земельної ділянки ТОВ «Луцьк Логістик», що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Вахтангова, 14, в розмірі 13836320,00 грн: Склад-холодильник /літера Г-1/, загальною площею 1353,4 кв.м., в розмірі 1691500грн, крім того ПДВ - 338300 грн, що разом становить 2029800,00 грн з ПДВ; Склад /літера Ж-1/, загальною площею 1836,6 кв.м., в розмірі 1868800,00 грн, крім того ПДВ - 373760,00 грн,що разом становить 2242560,00 грн з ПДВ; Будівля головного корпусу /літера В-2/ загальною площею 4033,2 кв.м., в розмірі 4582500,00 грн, крім того ПДВ - 916500,00 грн, що разом становить 5499000,00 грн; Будівля адміністративного корпусу /літера А-2/ загальною площею 682,5 кв.м., в розмірі 1023800,00 грн, крім того ПДВ - 204760,00 грн., що разом становить 1228560,00 грн з ПДВ; Земельна ділянка, площею 2.8596 га, кадастровий номер 070100000:22:007:0032 з призначенням для обслуговування виробничої бази в розмірі 2836400,00 грн без ПДВ.
Даний протокол надавався суду першої інстанції в клопотанні представника позивача від 28.07.2021р., однак, суд першої інстанції, посилаючись на предмет та підстави позову, наведені у позовній заяві ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", керуючись ст.ст.73, 74, 76, 77 ГПК України, відмовив у задоволенні клопотання представника позивача від 28.07.2021р. та не прийняв до розгляду копію протоколу №01-19 загальних зборів учасників ТОВ "ЖК Центральний" від 28.08.2019р.
Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) ТОВ "ЖК Центральний" 14186320,00 грн.
Крім цього, відповідач-2 зареєстрував право власності на майно, передане до статутного капіталу, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, арк.справи 91-100), отже набув право власності на майно.
ТОВ "ЖК Центральний", набувши у власність нерухоме майно, розпоряджається цією нерухомістю, використовує її в господарській діяльності, шляхом надання в оренду, отримує орендну плату, сплачує податки, як власник нерухомого майна.
Використання ТОВ "ЖК Центральний" цієї нерухомості свідчить про те, що укладення ТОВ "Луцьк Логістик" і ТОВ "ЖК Центральний" оспорюваних Актів приймання-передачі було спрямовано на припинення права власності у попереднього власника нерухомості та виникнення такого права у нового власника.
Колегія суддів, дослідивши обставини, які передували укладенню оспорюваних Актів прийому-передачі нерухомого майна, не встановила обставин, які б підтверджували фіктивність правочину, оскільки волевиявлення сторін правочину було спрямовано на припинення права власності у попереднього власника нерухомого майна та виникнення такого права у нового власника, що відповідає правовій природі внеску вкладу до статутного капіталу.
А тому колегія суддів приходить до висновку, що правочини відповідають критеріям розумності та добросовісності, були спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовлених ними, що відповідає вимогам частини 5 статті 203 ЦК України, яка містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Щодо твердження позивача про приховування відповідачем-1 належного йому майна для недопущення звернення стягнення на нього у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитними договорами, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як було зазначено, цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу (фраудаторний правочин). Такий договір може бути визнаний недійсним, якщо його сторони діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, укладаючи договір, які порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення і майно боржника. Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.
При цьому, як було встановлено, в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» по поверненню загальної суми кредиту 5000000,00 грн за Кредитними договорами - 1, 2, 3, 4 було надано в заставу грошові кошти в загальній сумі 5200000,00 грн.
Як передбачено ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Статтею 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.
Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 19.01.2018р. (записи №8-11), за ПАТ «Діамантбанк» зареєстровано обтяження на грошові кошти в загальній сумі 5200000,00 грн розміщені в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» по поверненню загальної суми кредиту 5000000,00 грн за Кредитними договорами -1, -2, -3, -4 майновим поручителем ОСОБА_1 .
Відтак, по завершенню тридцятиденного строку з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання ТОВ «Луцьк Логістик» та за умови невиконання зобов`язань за Кредитними договорами-1, -2, -3, -4, ПАТ «Діамантбанк» в силу умов Розділу 4 Договорів застави майнових прав-1, -2, -3, -4, мав можливість звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
ПАТ «Діамантбанк» не закінчив процедуру звернення стягнення, тим самим не провів погашення заборгованості ТОВ «Луцьк Логістик» розміщеними депозитами, якими міг погасити заборгованість ТОВ «Луцьк Логістик», не повернув депозити ОСОБА_1 , при цьому відчужив право вимоги по кредитним договорам Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" за 1456175,18 грн, що свідчить про зловживання своїми прави саме ПАТ «Діамантбанк».
Виходячи з фактичних обставин виникнення заборгованості ТОВ «Луцьк Логістик», наявність розміщених депозитів, які покривали суму кредитної заборгованості перед ПАТ «Діамантбанк», колегія суддів вважає, що дані обставини спростовують доводи позивача про недобросовісну поведінку ТОВ «Луцьк Логістик» та наявність умислу по неповерненню кредитних коштів.
При цьому, суд першої інстанції проігнорував недобросовісність ПАТ «Діамантбанк», який у правовідносинах з ТОВ «Луцьк Логістик» мав ширший обсяг можливостей та прав для  врегулювання питання по Кредитних договорах, однак не зробив цього.
Враховуючи вищевикладене, оскаржувані Акти приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019р., укладені між ТОВ "ЖК Центральний" та ТОВ "Луцьк Логістик", не є фраудаторними, адже не порушують майнові права ПАТ "Діамантбанк" як кредитора через наявність в останнього депозитів, які були передані в заставу для забезпечення повернення кредитних коштів, а також з огляду на те, що оскаржувані акти направлені на реальне настання правових наслідків зумовлених правомірним внесенням до статутного капіталу ТОВ "ЖК Центральний" нерухомого майна.
Таким чином, сукупність встановлених у цій справі обставин дає підстави для висновку про те, що зміст оспорюваних Актів приймання-передачі нерухомого майна від 30.08.2019р. відповідає критеріям розумності та добросовісності, а самі акти були направлені на реальне настання правових наслідків, обумовлених ними, що відповідає вимогам частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України, яка містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Як встановив суд першої інстанції відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також на інформаційному ресурсі YOUCONTROL, на момент відчуження нерухомого майна, відповідач-1 входив до складу учасників відповідача-2, й був пов`язаний із відповідачем-2 спільними кінцевими бенефіціарними власниками, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Однак, з огляду на встановлені вище обставини справи, колегія суддів вважає недостатньою підставою для визнання недійсними Актів приймання-передачі нерухомого майна посилання на те, що ТОВ "Луцьк Логістик" та ТОВ "ЖК "Центральний" є пов`язаними особами на підставі аналізу інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та з інформаційного ресурсу YOUCONTROL.
Крім цього, колегія суддів вважає помилковими твердження скаржника про неправомірність відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №903/363/21 до прийняття рішення у справі №910/13509/21, оскільки зазначене клопотання, подане до суду першої інстанції, не містило аргументованих та переконливих доводів щодо доцільності зупинення провадження у справі як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи №910/12334/21, так і щодо того, що зібрані по справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Крім цього, на підставі оскаржуваних позивачем правочинів були прийняті рішення про державну реєстрацію речових прав щодо нерухомого майна, що належало відповідачу-1, за відповідачем-2.
У позові позивач також просив застосувати наслідки недійсності правочинів, а саме - скасувати рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Гаврилюк Алли Юріївни щодо нерухомого майна.
За змістом статті 216 Цивільного кодексу України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з цим,  частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Такі особливості установлено, зокрема, ч.ч.1,2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за змістом якої записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (надалі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку,  передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
З огляду на викладене, рішення суду про визнання недійсним договору саме по собі не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що стало підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є  відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації. Таких  правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №909/968/16 від 11.09.2018р. 
Колегія суддів дійшла висновку, що з огляду на відмову у задоволенні вимоги позивача про визнання недійсними правочинів про передачу майна до статутного капіталу відповідача-2, слід відмовити і у задоволенні вимоги позивача про скасування рішень приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за відповідачем-2.
Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як встановлено ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши та оцінивши в апеляційному провадженні подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, з огляду на зазначені вище норми, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Центральний" слід задоволити, в свою чергу, керуючись п.1 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, рішення Господарського суду Волинської області від 30.09.2021р. у справі №903/363/21 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.
Судовий збір за розгляд позовної заяви та розгляд апеляційної скарги, в силу положень ч.2 ст.129 ГПК України, покладається на позивача.
Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                    
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Центральний" задоволити.
Рішення Господарського суду Волинської області від 30.09.2021р. у справі №903/363/21 скасувати.
Прийняти нове рішення по справі.
У позові відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (вул.Олексія Терьохіна 8-А, офіс 111, Київ 80, Київська область, 04080, код ЄДРПОУ 41264766) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК Центральний" (пров.Макарова, 5, Луцьк, Волинська область, 43006, код ЄДРПОУ 40906564) 27240 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Видачу наказу доручити Господарському суду Волинської області. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 22.11.2021р.

Головуючий  суддя                                                                      Саврій В.А. 

Суддя                                                                                              Коломис В.В.  

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.