Справа № 308/2979/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

15.11.2021                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , 
                                                        в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2020 року 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 (дві) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.
Згідно постанови, 19.03.2020 о 11 год. 40 хв. по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , будучи посадовою особою магазину з продажу одягу, не припинив роботу та здійснював продаж, чим порушив вимоги передбачені п. п. 3, п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS CoV-2».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказані дії, які не відповідають дійсності, які б підпадали під санкції ст. 44-3 КУпАП, адже в той день приміщення не здійснювало торгівлі, було відкрито тільки для прийняття доставки товару від виробника і не приймались відвідувачі. Підтвердженням цього є матеріали з відео нагляду приміщення, а також торгово-транспортні накладні. Також вказує на те, що справа розглянута за його відсутності, 05.09.2020 був ознайомлений працівником виконавчої служби з постановою суду від 29.05.2020. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати. 

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що пропущений на оскарження судового рішення строк підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення апеляційний суд задовольняє з огляду на такі обставини.
З оскаржуваної постанови убачається, що розгляд судової справи відбувся 29.05.2020 без участі ОСОБА_1 . Матеріалами справи підтверджено, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 надіслано лише 03.07.2020. Однак, відомостей про те, коли саме апелянт її отримав у матеріалах справи немає. Водночас, про слушність доводів апелянта відносно того, що про судове рішення йому стало відомо 05.09.2020 свідчить відповідна заява ОСОБА_1 , адресована суду першої інстанції про бажання апелянта ознайомитись з матеріалами справи. 
У зв`язку з цим, викладені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження доводи про те, що ОСОБА_1 ознайомився зі змістом оскаржуваної постанови занадто пізно, є не спростованими, а тому заслуговують на увагу.
Отже, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.
Водночас, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові. 
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, згідно з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченим ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, згідно з матеріалами справи, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 №151063 від 19 березня 2020 року, у якому зазначено, що по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , будучи посадовою особою магазину з продажу одягу не припинив роботу та здійснив продаж, чим порушив вимоги п. п. 3, п. 2 Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS_CoV-2». При цьому, з протоколу убачається, що такий був складений у присутності двох свідків, - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вказали свої анкетні дані та адреси, правильність цих відомостей засвідчили своїми підписами. Протоколом підтверджено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень та від отримання копії протоколу. 
З рапорту інспектора поліції Братків К. Я. убачається, що 19.03.2020 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП, при цьому, рапортом підтверджено, що ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень з приводу вказаної події та від підпису документу.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення - порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що працівник поліції Братків К. Я. була упереджена при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП; що в неї були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації вищевказаних документів, і що вона зацікавлена у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ст. 44-3КУпАП.
Так, ст. 44-3 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.
Відповідно до вимог статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, які і є відповідними правилами, відповідальність за які передбачена диспозицією ст.44-3 КУпАП.
Так, Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин. Відповідно до п. п. 3, п. 2  Постанови, на усій території України з 00 год 01 хв 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року забороняється робота суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 займається такими видами господарської діяльності як роздрібна торгівля одягом, взуттям та іншими товарами, що підтверджується у тому числі доданими ОСОБА_1 до апеляційної скарги відомостями: витягом з реєстру платників єдиного податку, фотокартками, та квитанціями про оплату і прийом товару. Тобто, сумніви у тому, що вид господарської діяльності, яким займається особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не входить до переліку закладів, які підпадають під заборону діяльності на період дії карантину, а відтак і на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, - на переконання апеляційного відсутні.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не заперечує той факт, що у день складання протоколу про адміністративне правопорушення магазин був відчинений. Це підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який був складений за участі двох свідків, рапортом поліцейського та доданою апелянтом фотокарткою, яка міститься у матеріалах справи, а також квитанціями про оплату доставки та прийому товару. При цьому, на підтвердження доводів про те, що у приміщенні не здійснювалась торгівля, а магазин був відчинений виключно для прийому доставки товару від виробника, - ОСОБА_1 не надав жодних доказів, у тому числі й відеоматеріалів, на які посилався в апеляційній скарзі. На переконання апеляційного суду, додані апелянтом під час апеляційного розгляду торгово-транспортні накладні не впливають на висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушив правила карантину, за що передбачена відповідальність за ст. 44-3 КУпАП. 
Посилаючись на зміст протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вказує, що вказані у протоколі дії суперечать фактичним обставинам справи. Ці доводи апеляційний суд визнає такими, що спростовуються наведеними вище доказами, а відтак не слугують підставою для скасування судового рішення. 
Апеляційний суд не визнає слушними доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП і вважає, що матеріали справи містять достатньо достовірних та належних доказів, які у своїй сукупності підтверджують, що сумнівів у правильності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення немає. 
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, позаяк переконаний, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому висновок місцевого суду про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП є законним та обґрунтованим.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

                                                        П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП - залишити без зміни.
          Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан