Справа № 145/1314/21
Провадження № 22-ц/801/2307/2021
Категорія: 27
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2021 року	Справа № 145/1314/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Войтко Ю.Б., Міхасішина І.В., 
       розглянувши у порядку письмового провадження справу №145/1314/21 запозовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання договору про надання кредиту частково недійсним, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року про повернення заяви позивачу, яка постановлена суддею Ратушняк І.О., повний текст складено 18 серпня 2021 року, 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання договору про надання споживчого кредиту частково недійсним.
В забезпечення позову просить заборонити даному товариству нараховувати та стягувати проценти і штрафні санкції на час розгляду справи.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та не повне з`ясування обставин справи, просить ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року скасувати, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не всебічно перевірив всі обставини по справі подані позивачем, оскільки позивач звернувся до суду за для захисту своїх прав, спір про право виник на підставі споживчого кредиту. Таким чином, спірні правовідносини чітко підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».
Враховуючи особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ, справа розглядається в апеляційній інстанції без повідомлення її учасників, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали про повернення заяви розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не сплатив судовий збір в розмірі 454 гривні, що є підставою для повернення цієї заяви позивачу.
З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до ст. 1, 3 ЦК України, ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року заяву про забезпечення позову повернуто з підстав її невідповідності вимогам, встановленим ч.10 ст. 153 ЦПК України, а саме: несплати судового збору.
Зокрема, суд зазначив, що посилання позивача на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» як підставу для звільнення від сплати судового збору є безпідставними, оскільки санкція даної статті не поширюється на заяву про забезпечення позову.
Верховним Судом зроблений висновок про те, що позов про визнання договору про надання споживчого кредиту, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Колегія суддів також зазначає, що у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі не мають пільги щодо сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.
Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.
Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 2 ЦПК України).
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі№ 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18). Аналізуючи вище вказані положення Закону, колегія суддів приходить до висновку, що дана категорія осіб взагалі звільнена від сплати судового збору, тобто і за оскарження ухвал суду та за вчинення інших процесуальних дій.
        
 Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції формально віднісся до застосування норм процесуального закону, та дійшов помилкового і передчасного висновку про повернення заяви про забезпечення позову з підстав відсутності доказів щодо сплати судового збору, допустивши порушення вимог процесуального права, тому вимоги апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду першої інстанції є обґрунтованими та підлягають задоволенню апеляційним судом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є незаконною, підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 листопада 2021 року.

Головуючий                         Сопрун В.В.

Судді                                 Войтко Ю.Б.
                                       
                                                               Міхасішин І.В.