Справа № 345/2656/21 
Провадження № 22-ц/4808/1476/21 
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 13 серпня 2021 року під головуванням судді Юрчака Л.Б. у м. Калуш,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1  звернувся з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що від шлюбу, який розірвано між сторонами на підставі рішення суду від 11.08.2011, народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі рішення Калуського міськрайонного суду від 20.06.2011 із позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку та інших видів доходів. Позивач ОСОБА_1 стверджує, що з 2017 року і по даний час син проживає разом із ним в с. Підмихайля Калуського району Івано-Франківської області, навчається у Підмихайлівському ліцеї і перебуває на його утриманні. Аліменти, на його думку, відповідач витрачає не за їх цільовим призначенням, а на власні потреби, тому ОСОБА_1 просив суд припинити стягнення із нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , які стягуються за виконавчим листом №2-1131 від 20.06.2011 з дати подачі позову.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 13 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Зазначає, що судом першої інстанції не надано йому можливості вказати на обставини, які є підставою його вимог, та під час дослідження доказів зробити відповідні посилання на те, що їхній спільний з відповідачкою син з 2017 року, проживає з ним, а відповідно знаходиться на повному його утриманні та забезпеченні. Також судом не з`ясовувалося у відповідача, чи відповідають дійсності обставини про які зазначено у позовній заяві та які підтверджуються довідками Новицької сільської ради і Підмихайлівського ліцею.
Вважає, що судом не забезпечено змагальності сторін, та не забезпечено доведення відповідачем обставин, на які вона посилається. Крім того, відповідачем жодним чином не спростовано факт проживання дитини із батьком.
Апелянт зазначає, що починаючи із 2017 року син за власним бажанням став проживати з ним та проживає по даний час, що підтверджується довідкою від 15.06.2021 року №571, виданою Новицькою сільською радою та довідкою Підмихайлівського ліцею, з яких убачається син з 01.09.2017 року по даний час навчається у Підмихайлівському ліцеї де навчається.
Таким чином, на момент прийняття рішення судом першої інстанції їх син більше 2-х років проживає з ним, а відповідачка не проживає разом з дитиною, тому у суду були всі підстави для задоволення позову.
Апелянт вважає, що такий висновок суду не відповідає матеріалам справи, оскільки довідка із сільської ради та ліцею є належними та допустимими доказами.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.                                Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив про відсутність у матеріалах справи доказів того, що відповідачка припинила піклуватися про сина чи приймати участь у його вихованні та утриманні. Також вказав про відсутність підстав для припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідача у зв`язку зі зміною обставин, а саме те, що син з 2017 року проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. 
Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд першої інстанції прийшов передчасно, без належного дослідження доказів, що містяться у справі та з неповним з`ясуванням дійсних обставин справи, що призвело до постановлення необґрунтованого рішення.
Судами встановлено, що з 14.06.2006 по 11.08.2011 сторони по справі перебували у шлюбі. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.08.2011 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживанні з матір`ю – ОСОБА_2 (а.с. 4).
На підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.06.2011, із ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку та всіх інших видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с. 6).
Із довідки Новицької сільської ради Калуського району від 15.06.2021 убачається, що ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_4 проживають і зареєстровані на АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Відповідно до довідки Підмихайлівського ліцею Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 22.06.2021 ОСОБА_4 навчається в ліцеї з 01.09.2017 по даний час (а.с. 10).
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Відповідно до закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення.
У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
З аналізу статтей 267 - 271 Сімейного Кодексу України убачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. 
Підтвердженням перебування на утриманні батька ОСОБА_1 його сина ОСОБА_4 є відповідні довідки, видані Новицькою сільською радою Калуського району та Підмихайлівським ліцеєм, які містяться у матеріалах справи і стверджують про те, що син сторін ОСОБА_3 проживає останні роки з батьком і відвідує школу за місцем проживання батька. Вищенаведене вказує на те, що син ОСОБА_4 припинив проживати з матір`ю і почав проживати з батьком та перебуває на його утриманні. Протилежної позиції ОСОБА_2 суду не заявляла.
Апелянтом надано копію заяви ОСОБА_2 від 03.09.2021 адресовану відділу виконавчої служби, де вона просить повернути без виконання виконавчий лист №2-1131 від 20.06.2011, виданий на підставі рішення Калуського міськрайонного суду від 20.06.2011 по справі № 2-1131/11 про стягнення аліментів (а.с. 36).
Також ОСОБА_2 22.10.2021 звернулась з завою до апеляційного суду про те, що визнає апеляційну скаргу та просить її задовольнити (а.с.52).
Апеляційний суд приходить до висновку, що припинення стягнення аліментів з батька дитини на цей час буде сприяти забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому його слід скасувати і у цій справі ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Калуського міськрайонного суду від 13 серпня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення. Позов задовольнити частково.
Припинити стягнення аліментів з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 жителя АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) на утримання сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), які стягуються на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.06.2011 за виконавчим листом №2-1131 від 20.06.2011.
Відкликати з Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) виконавчий лист №2-1131 від 20.06.2011, виданий на підставі рішення Калуського міськрайонного суду від 20.06.2011 по справі № 2-1131/11 про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/6 всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.А. Девляшевський
                                                                               В.Д. Фединяк