ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7845/21 Справа № 201/3335/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
при секретарі - Усик А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року про закриття провадження у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сканар») про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В: 

       У квітні 2021 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності, визначивши третьою особою ТОВ «Сканар» (а.с. 2 - 7).        
       У підготовчому засіданні представники ТОВ «Сканар» подали заяву про закриття провадження по справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору.
       На обґрунтування заяви про закриття провадження по справі представник ТОВ «Сканар» надав пояснення (а.с. 59 – 62), у яких вказав, що позивач - Дніпровська міська рада не є власником земельної ділянки, щодо якої ставиться питання про її повернення відповідачем. Однак у позові позивач посилається на положення закону, які надають право виключно власнику землі та землекористувачеві на повернення належних їм земельних ділянок, які самовільно зайнятті іншими особами (ч.ч. 1, 2 ст. 212 ЗК України).
       У дійсності, відповідно до кадастрової карти України спірний гараж знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:03:268:0020, місце розташування якої: АДРЕСА_1 . Згідно із витягом з Державного земельного кадастру від 22.04.2021р. земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:03:268:0020 перебуває у державній власності.
       Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року провадження по цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сканар») про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності — закрито. 
       Не погодившись з такою ухвалою суду, Дніпровська міська рада звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач - Дніпровська міська рада не є власником земельної ділянки, щодо якої ставиться питання про її повернення відповідачем, тобто відсутній предмет спору, а його відсутність унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову.
       Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись в повному обсязі не може, з огляду на наступне.
       Судом встановлено, що 17.10.2011р. між Дніпропетровською міською радою і ОСОБА_1 укладений нотаріально посвідчений договір оренди землі від 17.10.2011р., предметом якого є земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка була передана ОСОБА_1 на підставі рішення міської ради від 28.17.2011р. № 180/35 та від 06.08.2011р. № 39/41 (а.с. 22 – 29).
       Як вказує позивач на обґрунтування підстав для захисту свого права, земельна ділянка є самовільно зайнятою відповідачкою ОСОБА_1 і тому у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 212 ЗК України підлягає поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат. Тому Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом, спрямованим на захист комунальної власності, оскільки спірний гараж побудований на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності, а відповідачка ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на цей гараж на підставі підроблених документів.
       Також встановлено, що між ОСОБА_1 і ТОВ «Сканар» укладено договір оренди нерухомого майна (з правом викупу) від 24.04.2020р. (а.с. 81-86).
       На виконання умов цього договору ОСОБА_1 передала гараж по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 345461212101) у власність ТОВ «Сканар», а останнє 08.04.2021р. зареєструвало за собою право власності у встановленому законом порядку (а.с. 70).
       Відповідно до кадастрової карти України спірний гараж знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:03:268:0020, місце розташування якої: АДРЕСА_1 .
       Згідно із витягом з Державного земельного кадастру, станом на 22.04.2021р., земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:03:268:0020 перебуває у державній власності, ділянка перебуває у постійному користуванні Національної металургійної академії України (а.с. 63).
       Право постійного користування земельною ділянкою належить Національній металургійній академії України, що підтверджується державним Актом на право постійного користування землею ІІ-ДП № 001621 від 03.04.2003р., виданим Дніпропетровською міською радою (а.с. 68).
       Між тим, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
       Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
       Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
       Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
       Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
       Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
       Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.
       Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19).
       Як вбачається з матеріалів справи, позивачем Дніпровською міською радою оспорюється право відповідачки на земельну ділянку, яку від самого початку було передано ОСОБА_1 на підставі рішення міської ради від 28.11.2011р. № 180/35 та від 06.08.2011р. № 39/41, на підставі нотаріально посвідченого договору оренди землі від 17.10.2011р. укладеного між Дніпропетровською міською радою і ОСОБА_1 , а також право третьої особи на гараж, яке вони набули за умовами договору з ОСОБА_1 та зареєстрували таке право в передбаченому законом порядку.
       Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність предмета спору у даній справі.
       Апеляційний суд зауважує, що предмет спору в даній справі наявний, проте суду першої інстанції у разі розгляду справи по суті, буде необхідно перевірити належність позивача та відповідача у даній справі, а також чи порушені права позивача у даній справі, що в подальшому може бути підставою для відмови у задоволенні позову. 
       Отже, суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали не встановив дійсні обставини справи, які мають істотне значення, не вирішив питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, а також докази на їх підтвердження чи спростування. У зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про закриття провадження у цивільній справі, тим самим позбавив позивача права на справедливий судовий розгляд.
       Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, відповідно до ст. 379 ЦПК України скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради — задовольнити.
       Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року про закриття провадження у справі — скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
       Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               М.М. Пищида

                                                                                       І.Ю. Ткаченко