ПОСТАНОВА
Іменем України

04 листопада 2021 року   
м.Київ
справа №520/7961/19
адміністративне провадження №К/9901/16670/20
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів:  Кашпур О.В.,  Радишевської О.Р., 
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу 
за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за участю третьої особи - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2020 року, ухвалену у складі головуючого судді Русанової В.Б., суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просила:
- визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ростовського Р.В. про накладення на неї штрафів від 30.07.2019, 31.07.2019, 02.08.2019, 05.08.2019, 07.08.2019, 08.08.2019 за виконавчим провадженням №55967611.
2. На обґрунтування позову позивачка зазначаючи, що значна частина повторно винесених державним виконавцем постанов про накладення штрафу у ВП №55967611 скасовані судовими рішеннями, у зв`язку з висновками судів про необхідність застосування приписів ст. 64-1 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки він має вищу юридичну силу ніж Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5). 
Також зазначає про допущені відповідачем процедурні порушення під час прийняття оскаржуваних постанов.
ІІ. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 у задоволенні позову відмовлено.
4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керуючись приписами ст. 64-1 Закону України "Про виконавче провадження", пунктів 8, 9 розділу IX Інструкції №512/5 дійшов висновку, що у разі коли державний виконавець встановлює щоразу невиконання судового рішення без поважних причин, то в такому випадку він складає акт та виносить постанову про накладення штрафу. 
Встановивши, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази, які б свідчили про поважність невиконання позивачкою судового рішення та дослідивши оскаржувані постанови, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність їх винесення відповідачем та відповідність їх змісту обов`язковим вимогам складання, які встановлені в п. 7 Інструкції №512/5.
5. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. 
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року по справі №520/7961/19 скасовано.
Прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ростовського Р.В. про накладення на ОСОБА_1 штрафів від 30.07.2019 року, від 31.07.2019 року, від 02.08.2019 року, від 05.08.2019 року, від 07.08.2019 року, від 08.08.2019 року, що були винесені в ході виконавчого провадження №55967611.
6. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції зазначив про помилковість висновку суду першої інстанції, що за кожне повторне невиконання судового рішення боржник притягується до юридичної відповідальності, оскільки Інструкція №512/5 фактично змінює положення статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження", дозволяючи при цьому державному виконавцю виносити необмежену кількість постанов про накладення на боржника штрафу при кожному наступному невиконанні боржником відповідного судового рішення.
7. Постановою Верховного Суду від 30.04.2020 скасовано постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2019, справу направлено на новий апеляційний розгляд.
8. Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції Верховний Суд зазначив про передчасність висновків суду апеляційної інстанції, що Інструкція № 512/5 фактично змінює положення статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження", дозволяючи при цьому державному виконавцю виносити необмежену кількість постанов про накладення на боржника штрафу при кожному наступному невиконанні боржником відповідного судового рішення, з огляду на не дослідження судом апеляційної інстанції дотримання процедури складення відповідних актів та процедури складення постанов про накладення штрафу на підставі відповідних актів, оскільки від дослідження вказаних обставин, залежить вирішення питання відповідності дій державного виконавця, під час складання оскаржуваних постанов.
9. За результатами нового апеляційного розгляду постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року по справі № 520/7961/19 скасовано.
Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ростовського Романа Вікторовича про накладення на ОСОБА_1 штрафів від 30.07.2019; від 31.07.2019; від 02.08.2019; від 05.08.2019; від 07.08.2019; від 07.08.2019; від 08.08.2019 прийняті у виконавчому провадженні №55967611.
10. Дослідивши дотримання відповідачем процедури під час прийняття оскаржуваних постанов та встановивши допущення останнім порушень під час їх прийняття, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанови від 30.07.2019, 31.07.2019, 02.08.2019, 05.08.2019, 07.08.2019 та 08.08.2019 є протиправними та підлягають скасуванню.
ІІІ. Встановлені судами обставини справи
11. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.01.2018 у справі №635/402/17 зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з дочкою - ОСОБА_3 , та участі у її вихованні.
Встановлено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , визначивши час з відвідуванням місця проживання батька без присутності матері: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., щосереди з 18 год.00 хв. до 20 год.00 хв., три тижні під час літніх канікул, 1/2 частину зимових канікул, за згодою дитини.
12. Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 13 березня 2018 року на підставі виконавчого листа №635/402/17, виданого Ленінським районним судом м.Харкова 19 лютого 2018 року, відкрито виконавче провадження ВП №55967611, за яким ОСОБА_1 є боржником, ОСОБА_2 - стягувачем. В постанові зазначено, що рішення суду необхідно виконати протягом 10 робочих днів.
13. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24.05.2018 роз`яснено рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.01.2018 щодо місця виконання рішення.
Визначено місцем виконання рішення суду місце проживання відповідача - ОСОБА_1 та дитини - ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_1 відповідно до вказаного рішення суду. 
14. Під час здійснення виконавчих дій 29.07.2019 о 16:50, 30.07.2019 о 17:45 державним виконавцем, в присутності стягувача та понятих здійснено вихід за місцем проживання боржника: АДРЕСА_1 , про що складено акти.
15. В актах зазначено про неможливість виконати рішення суду від 17.01.2018, оскільки двері ніхто не відчинив. Боржник ОСОБА_1 не надала дитину на побачення з батьком.
16. На підставі вказаних актів 30.07.2019, 31.07.2019 державним виконавцем винесено постанови про накладення штрафів на ОСОБА_1 за невиконання рішення суду від 17.01.2018 в розмірі 3400,00 грн.
17. 01.08.2019 державним виконавцем прийнято постанову, якою визначено час побачення стягувача ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_3 в період з 02.08.2019 по 16.08.2019 о 10:00 год щоденно, окрім днів указаних у виконавчому листі № 635\40\17. Місцем зустрічі обрано Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області за адресою м. Харків, вул. Москалівська, 58.
18. 02.08.2019 державним виконавцем застосовано штраф до ОСОБА_1 , з підстав невиконання рішення суду боржником, ненадання дитини на побачення з батьком. В зазначеній постанові державний виконавець посилається на складений ним акт.
19. 05.08.2019 державним виконавцем застосовано штраф до ОСОБА_1 , з підстав невиконання рішення суду боржником, ненадання дитини на побачення з батьком, згідно з актом.
20. 05.08.2019 о 10:00, 06.08.2019 о 10:10 та 08.08.2019 о 10:15 державним виконавцем складено акти про невиконання боржником рішення суду, оскільки ОСОБА_1 не з`явилася до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області та дитину ОСОБА_2 для побачення не надала.
21. На підставі зазначених актів державним виконавцем винесено дві постанови від 07.08.2019 та від 08.08.2019 про накладення штрафів на боржника за невиконання рішення суду від 17.01.2018 в розмірі 3400,00 грн.
22. Уважаючи протиправними, винесені державним виконавцем постанови, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги і аргументи сторін
23. Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, ухваленої з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
24. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що приписи Інструкції №512/5, якими передбачено винесення державним виконавцем постанови про накладення на боржника штрафу при кожному повторному невиконанні ним судового рішення, корелюються з приписами статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження".
25. Позивачкою подано відзив на касаційну скаргу, в якому вона просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін постанову суду апеляційної інстанції.
26. На обґрунтування правильності постанови суду апеляційної інстанції позивачка зокрема зазначає про правомірність висновку щодо застосування приписів статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження", які мають вищу юридичну силу ніж Інструкція №512/5.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
27. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
28. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
29. Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
30. Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Приписами пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
31. Частинами першою та другою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
32. Відповідно до статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
33. Згідно з статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
34. Відповідно до пункту 9 розділу 9 Інструкції №512/5 зазначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону.
При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.
VI.Позиція Верховного Суду
35. Як встановлено судами попередніх інстанцій оскаржуваними у цій справі постановами державного виконавця накладені штрафи за повторні невиконання судового рішення про встановлення побачення з дитиною. 
36. Також матеріали справи свідчать, що на обґрунтування протиправності оскаржуваних постанов, позивачкою зокрема зазначено, що Інструкція №512/5 фактично змінює положення статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження", дозволяючи при цьому державному виконавцю виносити необмежену кількість постанов про накладення на боржника штрафу при кожному наступному невиконанні боржником відповідного судового рішення.
37. Так, винесення державним виконавцем постанови про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною передбачено приписами статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, вказаною нормою визначено перелік інших заходів, які вчиняє державний виконавець у разі повторного невиконання без поважних причин боржником вказаного рішення.
38. Приписи пункту 9 розділу ІХ Інструкції №512/5 також регулюють питання щодо порядку дій державного виконавця у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною.
39. Як зазначалося, головним аргументом позовної заяви є правомірність оскаржуваних постанов через призму приписів ст.64-1 Закону України "Про виконавче провадження" та пункту 9 розділу ІХ Інструкції №512/5.
40. Як убачається з постанови Верховного Суду від 30.04.20, Судом під час перегляду постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.11.19, не здійснювалась перевірка правильності застосування судом апеляційної інстанції приписів ст.64-1 Закону України "Про виконавче провадження" та пункту 9 розділу ІХ Інструкції №512/5, через неповноту дослідження судом апеляційної інстанції обставин, від яких залежить вирішення питання щодо застосування приписів вказаних норм. Ця ж обставина стала підставою для направлення справи на новий апеляційний розгляд.
41. Так викладені вище приписи законодавчих норм свідчать, що накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі передбачене за умови повторного невиконання без поважних причин боржником судового рішення.
42. При цьому постанова суду апеляційної інстанції від 04.06.2020 не містить встановленого першого факту невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною та накладення штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону (100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що є підставою для накладення штрафу в подвійному розмірі.
43. Крім того, судом апеляційної інстанції також не встановлено наявності/відсутності інших постанов про накладення на позивачку штрафу в подвійному розмірі та вчинення державним виконавцем інших, передбачених частиною четвертою ст.64-1 Закону України "Про виконавче провадження" дій у зв`язку з повторним невиконанням без поважних причин боржником рішення.
44. Водночас, встановлення вказаних обставин є передумовою для визначення факту повторного невиконання без поважних причин позивачкою рішення та відповідно визначення правомірності накладення державним виконавцем на позивачку штрафу у подвійному розмірі, що і стало підставою для визнання Верховним Судом в постанові від 30.04.20 передчасним висновку суду апеляційної інстанції щодо застосування приписів статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції № 512/5.
45. Зміст постанови суду апеляційної інстанції від 04.06.20, прийнятої за результатами нового апеляційного розгляду свідчить, що судом апеляційної інстанції, з врахуванням висновків Верховного Суду досліджено лише дотримання відповідачем процедури складення актів та оскаржуваних постанов без встановлення викладених вище обставин та відповідно не зроблено висновок щодо застосовності приписів ст.64-1 Закону України "Про виконавче провадження" у взаємозв`язку з пунктом 9 розділу ІХ Інструкції №512/5.
46. Згідно з частиною п`ятою ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
47. Таким чином, з огляду на викладене, оскільки суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, Верховний Суд не має можливості прийняти рішення по суті позовних вимог та зробити висновок щодо застосування до спірних відносин приписів ст.64-1 Закону України "Про виконавче провадження" та пункту 9 розділу ІХ Інструкції №512/5
48. Таким чином, з огляду на викладене Суд дійшов висновку щодо необхідності направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
49. Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно встановити вказані вище обставини і дати їм юридичну оцінку та зробивши висновок щодо застосування приписів ст.64-1 Закону України "Про виконавче провадження" та пункту 9 розділу ІХ Інструкції №512/5 постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
50. Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
51. Таким чином, оскільки наведені порушення процесуального закону були допущені судом апеляційної інстанції, Суд дійшов висновку, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
52. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються. 
53. Керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
2. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2020 року скасувати.
3. Справу направити на новий судовий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.
Судді:                                                                                           С.А. Уханенко
                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська