ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року                                Справа №159/5585/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючий суддя Дужич С.П.,
                   суддя Миханюк М.В.,
                   суддя Коломис В.В.,

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О. 
за участю представників:
позивача: ОСОБА_1 (паспорт № НОМЕР_1 від 25.12.15);
                Сорокопуд М.О. (ордер №1020160 від 06.10.20);
ТОВ "Ковельська ОТБ": Сорока В.Г. (довіреність №87 від 11.11.21);
інших учасників справи: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" на рішення Господарського суду Волинської області від 13 липня 2021 року (повний текст складено 19 липня 2021 року), а також апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Волинської області від 26 липня 2021 року (повний текст складено 26 липня 2021 року), суддя Гарбар І.О., м. Луцьк, у справі
за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ"
     Волинської обласної спілки споживчих товариств
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Огей Наталія Миколаївна 
про визнання недійсним договору іпотеки
Судом роз`яснено позивачу, його представнику і представнику ТОВ "Ковельська ОТБ" права та обов`язки, передбачені ст. ст. 42, 46 ГПК України. Заяв про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило, клопотання про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:
01 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до ТОВ "Ковельська ОТБ", Волинської ОССТ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Огей Н.М., в якому просить визнати недійсним Іпотечний договір №360, укладений 08 червня 2019 року між ТОВ "Ковельська ОТБ" та Волинською ОССТ, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Н.М.
13 липня 2021 року, рішенням Господарського суду Волинської області було задоволено даний позов та визнано недійсним Договір іпотеки, укладений 08 травня 2019 року між ТОВ "Ковельська ОТБ" та Волинською ОССТ, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Н.М. та зареєстрований за №360 і стягнуто з відповідачів на користь позивача по 960,50 грн. - витрат по сплаті судового збору.
26 липня 2021 року, ухвалою Господарського суду Волинської області було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу.
ТОВ "Ковельська ОТБ", у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки ОСОБА_1 не довів порушення будь-якого його законного інтересу внаслідок укладення спірного договору іпотеки між ТОВ "Ковельська ОТБ" та Волинською ОССТ стосовно майна, яке йому не належить ні на праві власності, ні на праві користування.
На переконання апелянта обставина, що судовим рішенням в іншій справі був забезпечений його позов шляхом накладення арешту на частину приміщень, що стали предметом Договору іпотеки від 08 травня 2019 року, не доводить порушення відповідачами законного інтересу ОСОБА_1 щодо цього майна.
Більше того, станом на день посвідчення Договору іпотеки - 08 травня 2019 року у нотаріуса не було підстав для відмови у посвідченні даного договору іпотеки та накладення обтяження на нерухоме майно, так як останнім було перевірено усі реєстри стосовно наявності обтяження даного майна.
Крім того, зазначає, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2021 року у справі №159/6291/20, яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "Ковельська ОТБ" і Волинської ОССТ щодо про скасування рішень про державну реєстрацію обтяжень на підставі Договору іпотеки від 08 травня 2019 року та уже надана правова оцінка спірній угоді.
ОСОБА_1 , у своєму відзиві на апеляційну скаргу, вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права, оскільки ТОВ "Ковельська ОТБ" передало Волинській ОССТ в іпотеку нерухоме майно, яке перебувало під арештом, тому вірним вважає висновок суду про визнання такої угоди недійсною.
Зазначає, що господарським судом Волинської області, у справі, №159/2106/19, постановлено рішення про задоволення його позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 31 липня 2018 року, предметом якого є те ж саме майно, що в договорі іпотеки.
Щодо порушення його прав та законних інтересів, то вважає, що оскільки на його користь відбулось забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, на  яке у нього є законний інтерес, який полягає в тому, щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації довірителем його прав.
Також, ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу від 26 липня 2021 року та постановити нову - про стягнення з відповідачів на його користь 16 500,00 грн. - судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу при розгляді справи у суді першої інстанції, оскільки вважає, що за наявності орієнтовного розрахунку розміру судових витрат, зазначеного в позовній заяві (19 000,00 грн.), належних доказів понесення витрат на професійну допомогу (Договір про надання правової допомоги адвокатом від 10 вересня 2019 року, Додатковий договір від 10 вересня 2019 року, Акт наданих послуг, квитанція до прибуткових касових ордерів від 10 вересня 19 р та від 10 грудня 2019 року, заява про розподіл понесених витрат від 10 грудня 2019 року), суд безпідставно не провів розподілу витрат на правову допомогу 
Про необхідність проведення розподілу, він просив у судовому засіданні 13 липня 2021 року у вступному слові та мав переконання, що суд дану вимогу розгляне, вважаючи її поданою в межах процесуального строку, передбачених ГПК: "до закінчення судових дебатів" (абз.2 ч.8 ст. 129 ГПК України). Більше того, відповідач, у клопотанні про зменшення розміру судових витрат, не ставив під сумнів подання заяви про розподіл витрат на правову допомогу, а лише покликався на нереальність та завищення їх розміру.

02 серпня 2021 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито апеляційне провадження за скаргою ТОВ "Ковельська ОТБ" та призначено її розгляд на 18 серпня 2021 року.
18 серпня 2021 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було задоволено клопотання ОСОБА_1 та відкладено розгляд скарги на 06 жовтня 2021 року. 
07 вересня 2021 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 та призначено її розгляд в одному провадженні з скаргою ТОВ "Ковельська ОТБ".
Представники позивача і ТОВ "Ковельська ОТБ" підтримали свої доводи та заперечення викладені у апеляційних скаргах та відзиві.
Представники Волинської ОССТ і третьої особи у судове засідання не з`явились, хоча були завчасно повідомлені про час і місце судового розгляду, на що вказують повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.
Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників Волинської ОССТ і третьої особи, оскільки останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 18 серпня 2021 року явка представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:
15 січня 2019 року, рішенням господарського суду Волинської області, у справі №903/771/18, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 жовтня 2019 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" про стягнення вартості майна, пропорційної частці у статутному капіталі товариства в сумі 450   297,91 грн. та стягнуто з відповідача на користь позивача: 423813,00 грн. - вартості частини майна у статутному капіталі у розмірі, 1 8647,77 грн. - інфляційних витрат та 7 837,14 грн. - 3% річних за період з 04 квітня по      15 листопада 2018 року, вартість проведеної експертної оцінки - 1 500 грн., вартість послуг на правову допомогу - 5 000 грн. та 6 754,45 грн. - судового збору.
03 квітня 2019 року, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області, у справі №159/1792/19, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна: 
- склад О   1 загальною площею 1047 м2, реєстраційний  92898207221;
- нежитлове приміщення   склад Д   1 загальною площею 1205,91 м2, реєстраційний №90651707221, які розташовані в м. Ковель Волинської обл., пров. В. Кияна, 9 .
08 травня 2019 року, між ТОВ "Ковельська ОТБ", як іпотекодавцем, та Волинською ОССТ, іпотекодержатлем, було укладено Договір іпотеки, за яким забезпечується зобов`язання, що виникло у іпотекодавця на підставі Договору безпроцентної позики в розмірі 200 000,00 грн., укладеного між ТОВ "Ковельська ОТБ" та Волинської ОССТ 06 травня 2019 року, де за п.1.2 Договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань за основним Договором іпотекодавець передав в іпотеку об`єкти нерухомого майна, а саме: склад металевий; прохідна; склад, літ.С-1; склад металевий; склад, літ.Є-1; склад, літ.Д-1; склад, літ.О-І. (т.1, а.с.70-75)
01 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до ТОВ "Ковельська ОТБ", Волинської ОССТ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Огей Н.М., в якому просить визнати недійсним Іпотечний договір №360, укладений 08 червня 2019 року між ТОВ "Ковельська ОТБ" та Волинською ОССТ, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Н.М., з тих підстав, що на момент укладення такого договору майно, яке передано в іпотеку, перебувало під арештом. (т.1 а.с.1-5)
27 січня 2020 року, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області, у справі №159/5585/19, було задоволено позов ОСОБА_1 та визнано недійсним Договір іпотеки, укладений 08 травня 2019 року між ТОВ "Ковельська ОТБ" та Волинською ОССТ, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Н.М. і стягнуто з відповідачів на користь позивача судові витрати у справі в розмірі 13 500,00 грн., в рівних частинах з кожного.
24 лютого 2020 року, додатковим рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області, у справі №159/5585/19, заяву ОСОБА_1 щодо розподілу судових витрат у справі задоволено частково та стягнуто з ТОВ "Ковельська ОТБ", Волинської ОССТ на його користь судові витрати у справі в сумі 768,40 грн., в рівних долях з кожного.
19 травня 2020 року, постановою Волинського апеляційного суду, у справі №159/5585/19, апеляційну скаргу ТОВ "Ковельська ОТБ" задоволено, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, з тих підстав, що нерухоме майно, яке було передано в іпотеку, не належить йому ні на праві власності, ні на праві користування.
15 липня 2020 року, додатковою постановою Волинського апеляційного суду було частково задоволено заяву ТОВ "Ковельська ОТБ" та стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідача 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
25 січня 2021 року, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області, у справі №159/1792/19, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 25 березня 2021 року, було задоволено заяву ОСОБА_1 і скасовано заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2019 року.
03 березня 2021 року, постановою Верховного Суду було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року, додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2020 року, постанову Волинського апеляційного суду від 19 травня 2020 року, додаткову постанову Волинського апеляційного суду від 15 липня 2020 року, а провадження у справі закрито, повідомлено ОСОБА_1 (т.2 а.с.130-137)
31 березня 2021 року, ухвалою Верховного Суду, справу №159/5585/19-ц передано для продовження розгляду до Господарського суду Волинської області. (т.3 а.с.154-155)
13 липня 2021 року, рішенням Господарського суду Волинської області, у справі №159/2106/19, було задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ "Ковельська ОТБ", ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" про визнання договору недійсним та припинення державної реєстрації права власності та визнано недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 31 липня 2018 року, укладений між ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" та Ковельською оптово-торговою базою Волинської облспоживспілки, а також припинено державну реєстрацію права власності ТОВ "Ковельська ОТБ" на склад О-1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 92898207221 та на нежитлове приміщення, склад Д-1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 90651707221, вчинену 31 липня 2018 року.
Рішенням зазначено, що заходи забезпечення позову, що були вжиті відповідно до ухвали Господарського суду Волинської області від 19 травня 2021 року у вигляді заборони відчуження майна: складу О-1, загальною площею 1047 м2, нежитлового приміщення, складу Д-1, загальна площа 1205,9 м2 діють до набрання рішенням суду у даній справі законної сили та продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання даним рішенням суду законної сили.
Також, 13 липня 2021 року, рішенням Господарського суду Волинської області, у справі №159/5585/19, було задоволено позов та визнано недійсним Договір іпотеки, укладений 08 травня 2019 року між ТОВ "Ковельська ОТБ" та Волинською ОССТ, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Н.М. та зареєстрований за №360, стягнуто з відповідачів на користь позивача по 960,50 грн. - витрат по сплаті судового збору. (т.3 а.с.72-75)
15 липня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Волинської області з заявою про ухвалення додаткового рішення та долучення документів до матеріалів справи, в якій просив стягнути з відповідачів у рівних частинах на його користь 16 500,00 грн. - витрат, понесених на правову допомогу. (т.3 а.с.77-81)
20 липня 2021 року, Волинська ОССТ надіслала на адресу суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому просить суд відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , вважаючи зазначений ним розмір витрат на професійну правову допомогу нереальним, необґрунтованим та таким, що не підтверджений відповідними доказами. (т.3 а.с.91-95)
26 липня 2021 року, ухвалою Господарського суду Волинської області було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу. (т.3 а.с.101-102)
02 вересня 2021 року, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду /справа №159/2106/19/ було частково задоволено апеляційну скаргу ТОВ "Ковельська ОТБ" і скасовано рішення Господарського суду Волинської області від 13 липня 2021 року в частині задоволення позову про припинення державної реєстрації права власності ТОВ "Ковельська ОТБ" на склад О-1 та на нежитлове приміщення, склад Д-1, і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ТОВ "Ковельська ОТБ" слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити, з огляду на наступне.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.
Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа   вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.
Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ч.1   ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно ч.3   ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Тобто, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Таким чином, коло заінтересованих осіб та право на звернення з позовом про визнати недійсним оспорюваного правочин має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач не є стороною Договору іпотеки, укладеного 08 травня 2019 року між ТОВ "Ковельська ОТБ" та Волинською ОССТ, але є стягувачем з ТОВ "Ковельська ОТБ" коштів в сумі 450   297,91 грн. - майна, пропорційної частці у статутному капіталі товариства за рішенням господарського суду Волинської області від 15 січня 2019 року, у справі №903/771/18, а тому є заінтересованою особою з приводу укладення спірного Договору іпотеки, оскільки вказана угода порушує його право на своєчасне та повне повернення його частки майна у статуті ТОВ "Ковельська ОТБ".
Як встановлено з матеріалів справи, 08 травня 2019 року, між ТОВ "Ковельська ОТБ" та Волинською ОССТ було укладено Договір іпотеки, за яким забезпечується зобов`язання, що виникло у іпотекодавця на підставі Договору безпроцентної позики від 06 травня 2019 року у розмірі 200 000,00 грн., укладеного між тими самими сторонами, та іпотекодавець передав в іпотеку об`єкти нерухомого майна, а саме: склад металевий; прохідна; склад, літ.С-1; склад металевий; склад, літ.Є-1; склад, літ.Д-1; склад, літ. О-І, розміщені за адресою: м. Ковель, провулок Володимира Кияна, 9 .
Статтею 5 Закону України "Про іпотеку"   визначено, що предметом іпотеки може бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за умови, зокрема, що нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення.
В той же час, 03 квітня 2019 року, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, у справі №159/1792/19. за заявою ОСОБА_1 було про забезпечення позову та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме: на склад О-І, загальною площею 1047 м2 (реєстраційний номер об`єкта 92898207221), та на нежитлове приміщення - склад Д-1, загальною площею 1205,91 м2 (реєстраційний номер об`єкта 90651707221), що знаходяться в м. Ковель, провулок Володимира Кияна, 9 . (т.1 а.с.7)
Дана ухвала набрала законної сили, не оскаржувалась і до 25 січня 2021 року була чинною.
Тобто, з 03 квітня 2019 року, на період існування арешту на спірне майно, ТОВ "Ковельська ОТБ" не мала право здійснювати будь-які дії щодо даного майна, в тому числі передавати об`єкти нерухомого майна, на які, згідно ухвали суду від 03 квітня 2019 року, було накладено арешт.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про іпотеку", предметом іпотеки може бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за умови, зокрема, що нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення.
Оскільки, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2019 року, у справі №159/1792/19, було накладено арешт на об`єкти нерухомого майна ТОВ "Ковельська ОТБ": - склад О-1 загальною площею 1047 м2, реєстраційний  92898207221 та - нежитлове приміщення   склад Д-1 загальною площею 1205,91 м2, реєстраційний №90651707221, які розташовані в м. Ковель Волинської обл., пров. В. Кияна, 9 , то дане майно не підлягало відчуженню відповідачем і, відповідно до ст. 5 Закону України "Про іпотеку", не могло бути предметом іпотеки.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що дана угода та її зміст (Договір іпотеки від 08 травня 2019 року) суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, зокрема, ст. 5 Закону України "Про іпотеку", укладений правочин є недійсним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Посилання відповідача ТОВ "Ковельська ОТБ" на те, що ОСОБА_1 не є стороною Договору іпотеки і дана угода не порушує будь-яких його прав або охоронюваних законом інтересів, а тому у нього відсутні підстави для звернення до суду з такими позовними вимогами, колегією суддів оцінюються критично та відхиляються як безпідставні, оскільки він є стягувачем коштів з даного товариства за рішення суду і передачею спірного майна в іпотеку він буде позбавлений можливості отримати кошти в сумі 450   297,91 грн., як еквівалент майна, пропорційного його частці у статутному капіталі товариства.
Аналогічну правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17.
Інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі ТОВ "Ковельська ОТБ", не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.
Згідно п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 236 ГПК України із всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги ТОВ "Ковельська ОТБ.
Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в їх задоволенні, покладаються на апелянта.
Щодо до апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Волинської області від 26 липня 2021 року, якою було відмовлено у задоволенні його заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, судова колегія вважає її вимоги законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви виходив з того, що відповідач не скористався своїм правом та не звернувся до суду з відповідною заявою у передбачений ГПК України строк: до закінчення судових дебатів.
Проте, судом не було враховано, що ще 01 жовтня 2019 року, звертаючись з позовною заявою до Ковельського міськрайонного суду, ОСОБА_1 заявляв про стягнення з відповідачів судових витрат по наданню професійної правової допомоги та надав докази, які підтверджують витрати на правову допомогу:
- Договір на консультаційно-представницькі, адвокатські послуги від 10 вересня 2019 року, згідно умов якого Сорокапуд М.О. , як адвокат, зобов`язується надати ОСОБА_1 , як замовнику, консультаційні та юридичні послуги щодо представництва і захисту інтересів останнього в установах, організаціях, правоохоронних органах (Прокуратурі, Національній поліції, СБУ, ДФС тощо), в судах загальної юрисдикції в господарському суді, адміністративних судах, як першої, апеляційної так і касаційної інстанціях представництво у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Ковельська ОТБ", Волинської ОССТ, про визнання недійсним Іпотечний договір №360, згідно п.4.1 якого, за послуги замовник сплачує адвокату гонорар за домовленістю, виходячи із витраченого часу (1500грн./год.), а також всі витрати понесені адвокатом за представництво. Гонорар може сплачуватися к почасово так і сталою сумою.
- Додатковий договір до Договору про надання правової допомоги адвокатом від 10 вересня 2019 року, яким сторони узгодили перелік робіт: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин; вивчення та правовий аналіз матеріалів для підготовки справи та складання позовної заяви до суду; складання процесуальних документів (заяви, відзив, клопотання тощо) протягом дії договору; участь у судових засіданнях;
- акт прийому наданих послуг з професійної правової допомоги у цивільній справі на 13 500,00 грн., згідно якого виконавець надав, а замовник отримав професійну правову допомогу у цивільній справі справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Ковельська ОТБ", Волинської ОССТ: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин 4 500 грн. (3 год.); вивчення та правовий аналіз матеріалів справи 4 500 грн. (3 год.); ознайомлення із відзивом на позовну заяву та складання відповіді на відзив, заяви 4 500 грн. (3 год.);
- квитанції до прибуткового касового ордеру про оплату професійної правничої допомоги від 10 вересня 2019 року на 5 000,00 грн. та від 10 грудня 2019 року на 8 500,00 грн. (а.с.85-90)
Надалі, за ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2021 року справу №159/5585/19-ц передано для продовження розгляду до Господарського суду Волинської області, а розподіл судових витрат не було здійснено.
15 липня 2021 року, після винесення рішення Господарським судом Волинської області, у справі №159/5585/19, ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Волинської області з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідачів у рівних частинах на його користь 16 500,00 грн. - витрат, понесених на правову допомогу, та долучив до матеріалів справи:
- акт прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги від 15 липня 2021 року, згідно якого, адвокатом Сорокопудом М.О., на підставі Договору від 10 вересня 2019 року, було надано ОСОБА_1 професійну правничу допомогу у справі №159/5585/19 про визнання недійсним договору іпотеки щодо підготовки та складання доповнення правових обґрунтувань позову на 3000 грн. (2 год).
- квитанцію до прибуткового касового ордеру про оплату професійної правничої допомоги від 15 липня 2021 року на 3 000,00 грн.
Згідно ч.8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.1, 2   ст. 126 ГПК України   витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8        ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3   ст. 126 ГПК України).
Водночас за змістом ч.4   ст. 126 ГПК України   розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5        статті 126 ГПК України).
Таким чином, за ч.5   ст.126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19).
20 липня 2021 року, Волинська ОССТ надіслала на адресу суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому просить суд відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1., вважаючи зазначений ним розмір витрат на професійну правову допомогу нереальним, необґрунтованим та таким, що не підтверджений відповідними доказами. 
Так, вважає, що витрати у розмірі 13 500,00 грн., заявлені до передання справи на розгляд Господарського суду Волинської області не підлягають задоволенню, оскільки, усі процесуальні документи по даній справі (позовна заява, доповнення підстав позову, клопотання, письмові пояснення та інше) підписані особисто позивачем, а не адвокатом, це вказує на те, що позивач сам готував ці документи.
Також, витрати підготовки та складання процесуальних документів згідно Акту прийому наданих послуг від 15 липня 2021 року, зокрема: доповнення правових обґрунтувань у сумі 3000,00 грн., є завищеними.
Проте, заперечуючи проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та зазначаючи про завищеність розміру витрат на професійну правничу допомогу, апелянт не наводить свого розрахунку або своїх міркувань стосовно розміру правничої допомоги, яку слід стягнути.
Крім того, колегія вважає, що посилання на наявність на процесуальних документах особистого підпису ОСОБА_1., а не адвоката, не є беззаперечним доказом того, що адвокат не виконав передбачену угодою роботу, яка відображена актах прийому наданих послуг, а тому не можуть розцінюватись, як обставини, що впливають на розмір його гонорару, оскільки підпис у процесуальному документі сторони по справі не є гарантією, що даний документ готувався нею особисто, а не адвокатом, який надавав цій особі правову допомогу.  
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20 листопада 2020 року (справа №910/13071/19) звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4   ст. 126 ГПК України   можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях   ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у   ст. 43 Конституції України.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі   ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
Щодо посилань Волинської ОССТ на відсутність у матеріалах заяви рахунків на оплату про сплату за надані послуги, то судова колегія враховує правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, що за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності віповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено.
Таким чином, колегія суддів, дослідивши докази понесених заявником витрат на професійну правову допомогу, перевіривши відповідність цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката з складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає правомірним задоволити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Господарського суду Волинської області від 26 липня 2021 року скасувати та задоволити заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 500,00 грн.
За п.2 ч.1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Тому, інші заперечення, викладені у апеляційніх скаргах, не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.
Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 236 ГПК України із всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.
В той же час, ухвалу Господарського суду Волинської області від 26 липня 2021 року слід скасувати та задоволити заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат судових витрат на професійну правничу допомогу і стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь позивача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 500,00 грн.
Судові витрати ТОВ "Ковельська ОТБ" за подачу апеляційної скарги, у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, покладаються на ТОВ "Ковельська ОТБ".
Судові витрати ОСОБА_1 в сумі 2270,00 грн. (т.3 а.с.155) за подачу апеляційної скарги, у зв`язку з її задоволенням, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України,  покладаються на відповідачів в рівних частинах.
Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 277, 281-284 ГПК України, суд, -
                                     
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 13 липня 2021 року у справі №159/5585/19 - без змін. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.
Ухвалу Господарського суду Волинської області від 26 липня 2021 року у справі №159/5585/19 - скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат судових витрат на професійну правничу допомогу - задоволити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" (45000, вул. Володимира Кияна, 9, м. Ковель, код ЄДРПОУ 05384241) та з волинської обласної спілки споживчих товариств (43016 вул. Ковельська, 13, м. Луцьк, код ЄДРПОУ 01743401) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 ) понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16   500,00 (шістнадцять тис. п`ятсот) грн., в рівних частинах, а також 2 270,00 (дві тис. двісті сімдесят) грн. - судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги, в рівних частинах. 
Господарському суду Волинської області - видати відповідні накази.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі п.2 ч.1 ст. 287 ГПК України.
Матеріали справи №159/5585/19 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий  суддя                                                                      Дужич С.П. 

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.  

Суддя                                                                                              Коломис В.В.