ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 р.	Справа № 440/867/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, по справі № 440/867/20
за заявою Старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішення у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенко С.В. 
про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №440/867/20
за позовом        ОСОБА_1      
до        Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                       
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
18.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про:
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 01.03.2018 довічну пенсію за вислугу років у розмірі 70 процентів грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром, встановленим частиною сьомою статті 43 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити нарахування недоплаченої ОСОБА_1 з 01.03.2018 належної до отримання довічної пенсії за вислугу років у розмірі 70 процентів грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром, встановленим частиною сьомою статті 43 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити виплату недоплаченої ОСОБА_1 з 01.03.2018 довічної пенсії за вислугу років з урахуванням фактично зроблених виплат.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 у справі №440/867/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити з 01.03.2018 /з урахуванням проведених виплат/ ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 70 процентів грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення набрало законної сили 07.08.2020.
19.08.2020 Полтавським окружним адміністративним судом у справі №440/867/20 видано виконавчий лист про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити з 01.03.2018 /з урахуванням проведених виплат/ ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 70 процентів грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішення у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гизили Дмитра Андрійовича від 01.09.2020 відкрито виконавче провадження №62903678 з виконання виконавчого листа №440/867/20, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 19.08.2020.
29.07.2021 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішення у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенко С.В. про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 09.04.2020 у справі №440/867/20.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 року відмовлено у задоволенні вказаної заяви.  
          Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та задовольнити заяву та постановити рішення про зміну способу і порядку виконання рішення суду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Так, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач не виплачує заборгованість пенсії з огляду на відсутність бюджетного фінансування. Вказане, на думку позивача, є обставиною, що унеможливлює виконання судового рішення, а тому є підстави для задоволення відповідної заяви виконавця.
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання   повідомлені своєчасно та належним чином. 
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви державного виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності обґрунтованих та доведених підстав для її задоволення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із ч.ч.1, 3 ст.33 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII ( далі- Закон № 1404) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Відповідно до ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.
При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясовувати обставини, що свідчать про неможливість виконання рішення.
Таким чином, зміна способу і порядку виконання судового рішення здійснюються в разі неможливості виконати судове рішення з підстав невизначеності послідовності та змісту виконавчих дій.
При цьому, зміна на підставі ст. 378 КАС України способу чи порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що встановлення або зміна способу або порядку виконання судового рішення може мати місце виключно за умови існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
В заяві старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішення у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенко С.В. просить змінити спосіб виконання судового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 по справі № 440/867/20 та замість зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити з 01.03.2018 /з урахуванням проведених виплат/ ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 70 процентів грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, визначити: стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії в розмірі 122 238,63 грн.
Так, заява мотивована тим, що у державного виконавця немає можливості виконати рішення суду без участі боржника, внаслідок чого виникла необхідність звернутися до суду із цією заявою. 
Разом з тим, як зазначає виконавець, листом від 17.09.2020 боржник повідомив виконавця про те, що перерахунок пенсії проведено, відомості щодо проведення виплати перерахованої суми не надані, сума до виплати 122238,63 грн.
Згідно з поясненнями управління останнім на виконання рішення суду у справі №440/867/20 здійснено нарахування пенсії за період з березня 2018 року по серпень 2020 року. ГУПФУ в Полтавській області здійснює виплати винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України чи законом про Державний бюджет України, є порушенням бюджетного законодавства. Враховуючи викладене, Головним управлінням виконання рішення суду було здійснено згідно норм чинного Бюджетного законодавства України в сфері пенсійного забезпечення.          
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що зроблений перерахунок пенсії позивачу, сума якої не виплачена не є обставиною, що вказує на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надає достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту встановлення порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України.
Крім того, зміна способу чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення повинна узгоджуватися з тими обґрунтуваннями судового рішення, на які спираються висновки суду, що містяться в резолютивній частині судового рішення.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.09.2018 по справі 1304/5584/12.
Так, зобов`язання відповідача вчинити певні дії і стягнення з відповідача грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення.
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, що заявник просить змінити не спосіб і порядок виконання рішення суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження судом під час прийняття рішення.
Отже, зазначені обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту зміни порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України, а навпаки вказують на те, що така зміна призведе до зміни способу судового захисту у цій справі, що суперечить цільовому призначенню даного процесуального інституту.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішення у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенко С.В. про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №440/867/20, оскільки зміна способу і порядку  виконання рішення суду шляхом, який обраний заявником, фактично змінить рішення суду у зв`язку зі зміною обраного способу захисту прав позивача.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
          Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 року по справі № 440/867/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді 	   	О.В. Присяжнюк    Я.В. П`янова   	

Повний текст постанови складено  08.11.2021 року