ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8464/21 Справа № 213/639/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, - 

ВСТАНОВИВ:

       У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі з 14 липня 2012 року.
       Від шлюбу мають дитину — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Разом з тим, з січня 2020 року сторони проживають окремо та дитина перебуває на утриманні матері. Матеріальну допомогу на утримання сина відповідач не надає. 
       У зв`язку з чим, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу).
       Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 лютого 2021 року і до повноліття дитини. Рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Також стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.
       Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів з 1/3 до 1/4 частини з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
        ОСОБА_2 , відповідно до ст. 360 ЦПК України, подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. 
       Малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду — змінити в частині визначення розміру аліментів, з наступних підстав.
       Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9).
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав можливим стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду та до досягнення дитиною повноліття.
       З таким висновком суду колегія суддів погодитися повністю не може, виходячи з наступного.
       Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
       Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України).
       За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
       Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на утриманні позивачки. Відповідач є батьком дитини, а, відтак, на нього також покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Врахувавши наведені положення закону та вимоги позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів в частці від всіх видів доходів відповідача.
       Водночас, визначаючи розмір аліментів, підлягаючих стягненню з відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд необґрунтовано дійшов висновку про їх стягнення в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів ОСОБА_1 , з огляду на таке.
       Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Відповідно до вимог ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
       У своїй позовній заяві ОСОБА_2 посилалася на те, що дитина має вади здоров`я та кожні півроку потребує реабілітації, у тому числі й додаткових витрат, а тому з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 від всіх видів його заробітку.
       Однак, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
       Тобто, Сімейним кодексом України визначено 2 види стягнень коштів на утримання дитини: 1) аліменти на дитину; 2) додаткові витрати на дитину.
       Таким чином, у разі здійснення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), позивач повинна звертатися з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, а не про стягнення аліментів у більшому розмірі.
       Крім того, матеріали справи не містять доказів достатності доходу ОСОБА_1 для сплати аліментів в розмірі 1/3 від всіх видів його заробітку, щомісячно, який позивачка просила суд стягнути з відповідача.
       Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаних обставин та положень ст. 51 Конституції України й ст. 180 СК України, не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про визначення розміру аліментів в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Отже, враховуючи положення ч. 5 ст. 183 СК України, з аналізу яких слідує, що аліменти в розмірі однієї чверті на одну дитину є неоспорюваною сумою, виходячи із прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з 6 до 18 років) та беручи до уваги те, що за приписами сімейного законодавства обоє батьків зобов`язані утримувати дитину, колегія суддів вважає, що розмір аліментів необхідно визначити в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції — зміні в частині визначення розміру аліментів, а саме: зменшенню з 1/3 до 1/4 частки від всіх видів заробітку апелянта, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
       Водночас, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з держави на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 362, 00 грн, сплачений ним при подачі даної апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
       Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року в частині визначеного судом розміру аліментів — змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів з 1/3 до 1/4 частини від всіх видів заробітку апелянта, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

       Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 лютого 2021 року і до повноліття дитини.

       Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн 00 коп за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Головуючий:         В.С.Городнича

       Судді: О.В.Лаченкова

                                                                        М.Ю.Петешенкова