ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5347/20                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                      Смолій І.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
18 листопада 2021 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Мягкова Миколи Олександровича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   28 травня 2021 року (розглянута в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Березюка Ігоря Сергійовича, Інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Шахно Романа Івановича, інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Шиян Вадима Миколайовича (0093129); поліцейського роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції капрала поліції Третякову Світлану Олександрівну (0164407), поліцейського роти №1 батальйону №3 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Дронь Юрія Івановича, інспектора роти №1 батальйону №3 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Бадзюка Вячеслава Станіславовича, поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Свініцького Ігоря Валентиновича, командира коти №1 батальйону №3 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Крижанського Тимофія Дмитровича про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач-1), Інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Березюка Ігоря Сергійовича (далі - відповідач-2), Інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Шахно Романа Івановича (далі - відповідач-3), інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Шиян Вадима Миколайовича (0093129) (далі - відповідач - 4) поліцейського роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції капрала поліції Третякову Світлану Олександрівну (0164407) (далі - відповідач - 5), поліцейського роти №1 батальйону №3 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Дронь Юрія Івановича (далі - відповідач - 6), інспектора роти №1 батальйону №3 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Бадзюка Вячеслава Станіславовича (далі - відповідач - 7), поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Свініцького Ігоря Валентиновича (далі - відповідач - 8), командира коти №1 батальйону №3 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Крижанського Тимофія Дмитровича (далі - відповідач - 9) про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що працівниками екіпажу УПП у м.Києві ДПП протиправно здійснено зупинку автомобіля позивача на трасі «Київ-Бориспіль» та безпідставно з порушенням чинного законодавства проведено особистий обшук. В подальшому до позивача протиправно застосовано спеціальний засіб «кайданки». 
Вказані дії працівників поліції є протиправними, оскільки під час зупинення автомобіля під керуванням позивача, патрульні поліції не виконали вимоги ч.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» та постійно змінювали підстави для зупинки автомобіля. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від   28 травня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що 24.12.2019 близько 18 год 30 хв. екіпажем Рубін-202 ( Березюка І.П. та Шахна Р.І. ) на Бориспільському шосе у м. Києві зупинено транспортний засіб Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1 (оригінальний номерний знак НОМЕР_2 , 197 регіону Російської Федерації), щодо якого у поліцейських наявна інформація про причетність водія або автомобіля до адміністративного та/або кримінального правопорушення, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Пункт 3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Під час зупинки автомобіля Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1 (оригінальний номерний знак НОМЕР_2 , 197 регіону Російської Федерації), інспектори ПП підійшли, представились, пояснили причину зупинки - незаконне заволодіння транспортним засобом, що відповідно до ст.289 Кримінального кодексу України є кримінальним правопорушенням, на підтвердження чого, пред`явили позивачу орієнтування, що вбачається з відеозапису № 1 нагрудного реєстратора поліцейського № 944 - 01 хв. 07 сек. 
На підставі п. 2.4 (а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) висунули вимогу до водія пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР: посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Під час перевірки документів водія ОСОБА_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_3 за запитом «Інформаційного порталу Національної поліції» (ІПНП) знайдено не було. 
Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про Національну поліцію» поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу.
Згідно п.3 ч.4 ст.34 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може здійснювати поверхневу перевірку речі або транспортного засобу, якщо існує достатньо підстав вважати, що річ або транспортний засіб є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходиться в тому місці, де може бути скоєно кримінальне правопорушення, для запобігання якого необхідно провести поверхневу перевірку.
Під час поверхневої перевірки транспортного засобу, згідно п.3 ч. 4 ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», інспектор Березюк І.П. шляхом візуального огляду транспортного засобу, салону та багажника, як вбачається з відеозапису № 1 нагрудного реєстратора поліцейського № 944 (близько 12 хв. 00 сек.) виявив номерний знак: НОМЕР_2, 197 регіону Російської Федерації. 
Водій ОСОБА_1 , пояснив, що самостійно закріпив номерний знак автомобілю, який йому не належить, оскільки: «я не хочу у вас ездить с российскими номерами, потому что у вас тут сжигают машины...» (цитата).
Враховуючи те, що посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 не знаходиться в базі ІПНП та закріплений номерний знак НОМЕР_1 , не належить транспортному засобу Toyota Land Cruiser, дійсний номерний знак НОМЕР_2 , 197 регіону Російської Федерації, враховуючи те, що в інспекторів наявна інформація про причетність водія та/або автомобіля до адміністративного та/або кримінального правопорушення, патрульними поліції, було прийнято рішення для встановлення особи водія та складення відповідних адміністративних матеріалів, запропонувати водію проїхати до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції, на що останній погодився, що знову таки підтверджується записами долучених відеозаписів.
Перед поміщенням позивача до службового автомобіля, членом допоміжного екіпажу Рубін-209 інспектором Дронем Ю.І. , що прибув на місце зупинення автомобіля Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1 (оригінальний номерний знак НОМЕР_2 , 197 регіону Російської Федерації), проведено поверхневу перевірку у відповідності до ч.1 ст.34 Закону України «Про Національну поліцію», що вбачається з відеозапису 3 нагрудної камери №917. Поверхнева перевірка була здійснена шляхом візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, для того щоб виключити можливе перебування в особи речей обіг яких заборонено чи обмежено. Крім того, поліцейськими, було повідомлено особі, що під час доставлення особи-водія до Дарницького управління поліції, для забезпечення безпеки інспекторів, враховуючи емоційний стан та збудженість Позивача, що спостерігається з усіх долучених відеозаписів, згідно п.п. (в), (г) п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», до особи, відповідно до норм чинного законодавства, було застосовано спеціальний засіб кайданки.
На допомогу екіпажу Рубін-202, прибув екіпаж 3-го батальйону Рубін-209 (Бадзюка В.С., Свінціцького І. В. , Дроня Ю. І. ), що заступив на нічне патрулювання Дарницького району.
Оскільки, разом із позивачем, в салоні зупиненого автомобіля перебував пасажир - ОСОБА_6 , 1993 р.н., йому також, допоміжним екіпажем проведено поверхневу перевірку, перед поміщенням до службового автомобіля, згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», перед доставленням до Дарницького управління поліції.
Щодо зазначені позивачем про вилучення ключів під час поверхневого огляду, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, у висновку службового розслідування, затвердженого Начальником Департаменту патрульної поліції полковника поліції Жукова Є від 27.05.2020, встановлено та зазначено, що під час поверхневої перевірки позивача, яка була проведено відповідно до норм чинного законодавства, а саме під час проведення по поверхні вбрання особи рукою, в водія ледве не випали ключі від авто, відтак уникаючи їх пошкодження чи ймовірного загублення, інспектор їх зловив, та в подальшому повернув водію. 
Зазначені обставини підтверджуються зафіксованими відеозаписами нагрудних реєстраторів інспекторів №944 та №917, висновком службового розслідування, проведеного управлінням моніторингу та аналітичного забезпечення ДПП, та долученими копіями пояснень інспекторів. Зазначені документи наявні в матеріалах справи.
Щодо вимоги щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ст.1173 цього ж Кодексу, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів факту заподіяння такої шкоди та не доведено безпосереднього причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та їх наслідками у вигляді моральних чи фізичних страждань позивача.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що дана вимога задоволенню не підлягає.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Мягкова Миколи Олександровича - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   28 травня 2021 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                                    М.І. Кобаль