Ухвала                                         
 
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 2-5976/11
 
провадження № 61-17127 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,                   Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Фонду державного майна України;
відповідач - ОСОБА_1 ;
особа, яка подала касаційну скаргу, - дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2015 року у складі колегії суддів: Данилової О. О., Коломієць В. В., Шаманської Н. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина

 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2011 року заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Фонду державного майна України звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності.
 
Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору дарування                                  від 16 лютого 2006 року 8/1000 частин будівель санаторію ім. Горького, що розташовані по АДРЕСА_1 , належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Рудницькою Ю. О. і зареєстровано в реєстрі за № 260. ОСОБА_1 право на належну йому нерухомість зареєстрував в реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Відчужувачем 8/1000 частин будівель колишнього санаторію ім. Горького виступав громадянин ОСОБА_11 , якому зазначена нерухомість належала на підставі договору дарування від 06 серпня 2004 року.
Прокурор вважав, що зазначені договори дарування є нікчемними і не створюють юридичних наслідків оскільки 08 квітня 2004 року у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу № 5113167/2004-12-а, за умовами якого дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (продавець) продало, а закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (покупець) придбало будівлю їдальні, резервуар для води, електропідстанцію, танцювальний майданчик, зовнішню тепломережу, мережу водопровідну, систему водовідведення, асфальтове покриття, одноповерхові будівлі літ. «Х, Ц, У1, У2, УЗ, У4, Ц1, Ц2, И», що розташовані по                                                                        АДРЕСА_1 .
В подальшому закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі - ЗАТ «Укрпрофоздоровниця») продало 179/1000 частин будівель і споруд санаторію ім. Горького товариству з обмеженою відповідальністю «МАРС» (далі - ТОВ «МАРС»), а ТОВ «МАРС» відчужило 8/1000 частин будівель і споруд ОСОБА_12 .
В свою чергу, ОСОБА_11 відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 16 лютого 2006 року подарував зазначене нерухоме майно на користь 10 осіб, по 8/10000 частин кожному, у тому числі                              ОСОБА_1 . 
Посилаючись на статті 215, 220 ЦК України, заступник прокурора Київського району м. Одеси стверджував, що договір від 08 квітня 2004 року щодо відчуження будівель і споруд санаторію ім. Горького, укладений між юридичними особами, є нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений, вищевказаними правочинами порушено право власності держави на об`єкти санаторно-курортного призначення.
Ураховуючи викладене, прокурор просив суд витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 8/10000 частин будівель санаторію                          ім. Горького, що розташовані по АДРЕСА_1 , передати зазначене майно Фонду державного майна України та визнати право власності на 8/1000 частин будівель санаторію ім. Горького за державою в особі Фонду державного майна України.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014 року у задоволенні позову заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Фонду Державного майна України відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прокурор не визначився, які саме будівлі санаторію ім. Горького складають 8/1000 частин, що належать ОСОБА_1 , та яка площа цих будівель, а також в якому стані знаходиться спірне нерухоме майно, чи зазнало змін це майно у період з                 2006 року по 2011 рік.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2015 року апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області в інтересах Фонду державного майна України задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов заступника прокурора Київського району                              м. Одеси в інтересах Фонду Державного майна України задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_1 на користь Фонду Державного майна України                 8/10 000 частин будівель санаторію ім. Горького, що знаходиться по                             АДРЕСА_1 , що згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 16 лютого 2006 року за № 9954726 у цілому складається з: їдальні, позначеної в схематичному плані літерами А,Т; лікувального корпусу - літ. Б,В,Г,Ч; житлового корпусу - літ. Д,З,О,П; бювету - літ. Е, насосних - літ. El, Е2, Ш; клубу - літ. Ж, житлового - літ. X, Ц, И, аптеки - літ. К; літнього будиночку - літ. У,Л; адміністративного корпусу - літ. М; грязелікарні -літ. Н, житлового корпусу - літ. Р,С,Ф, котельної - літ. Щ, Ю, гаражу - літ. Э, Ъ, Ь; підсобного - літ. Я, Э5, спуску у сховище - літ. Ь1; складу - літ. Ъ1,Э1, акумуляторної - літ. Я2; туалету - літ. Я1; складу - літ. Э2,ЭЗ; трансформаторної - літ. Э4, Ц3, житлового - літ. У1, У2, УЗ, У4, У5, житлового - літ. ЦІ, Ц2; трансформатору -IV, свердловини - І; танцмайданчику - II; резервуару - ІІІ; загальною площею 14 449 кв. м, розташованих на земельній ділянці площею 117 698 кв. м. У задоволенні решти позовних вимог заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Фонду державного майна України відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки майно від держави вибуло внаслідок нікчемного правочину, оскільки правочин суперечить статті 657 ЦК України, так як нотаріально не був посвідчений та в подальшому неодноразово спірне майно було відчужено, тому вимоги позивача підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо визнання права власності на спірний об`єкт є зайвими, оскільки майно передане до статутного фонду ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» є державною власністю та додаткового підтвердження не потребує.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У листопаді 2020 року дочірнє підприємство «Клінічний санаторій                                      ім. Горького» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 522/9482/15, від 23 січня 2020 року у справі № 2-691/11, від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-688/11, що не відповідає вимогам         пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                           від 01 лютого 2021 року касаційне провадження у справі відкрито та  витребувано цивільну справу № 2-5976/11 із Київського районного суду                       м. Одеси.
 
У березні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що будівлі санаторію ім. Горького є власністю приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі - ПрАТ «Укрпрофоздоровниця»), а не власністю Фонду Державного майна України.
Відповідно свідоцтва про право власності на будівлі клінічного санаторію                    ім. Горького від 05 червня 2008 року за № 434, яке видане                                                            ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності про об`єкт нерухомого майна, будівлі клінічного санаторію ім. Горького належить на праві приватної власності ПрАТ «Укрпрофоздоровниця». Оскаржуване рішення апеляційного суду порушує підприємства, оскільки апеляційним судом не залучено заявника, як власника майна до участі у справі, вирішено питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки. Про існування оскаржуваного рішення підприємству стало відомо лише 22 жовтня 2020 року, коли заступником керівника Одеської обласної прокуратури на адресу                                                                 ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» був направлений запит про надання копії документів щодо відчуження будівель та споруд клінічного санаторію.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2021 року Фонд державного майна України подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що спірне майно розташоване на території України та перебувало у віданні республіканської громадської організації, а на момент створення ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» перебувало у державній власності, то таке майно не могло бути відчужене без згоди його власника - держави в особі Фонду державного майна України.
Таким чином, майно не могло бути відчужене без згоди його власника - держави в особі Фонду державного майна України, а тому права заявника не порушені.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Відповідно до постанови Ради Міністрів охорони здоров`я УРСР від 23 квітня 1960 року № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР» усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати Міністерства охорони здоров`я УРСР зобов`язані було передати у строк до 01 травня 1960 року Українській республіканській раді профспілок (далі - УРРП) з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Згідно з пунктом 2 вказаної постанови майно передавалося профспілковим організаціям у віддання.
 
Після розпаду СРСР правонаступником УРРП стала Рада Федерація незалежних профспілок України (далі - ФНПУ), правонаступником якої, в свою чергу, є Федерація профспілок України.
 
Постановою Верховної ради Української РСР «Про захист суверенних прав власності Української РСР» від 29 листопада 1990 року № 506 введено мораторій на територію республіки на будь-які зміни форми власності і власника державного майна до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.
 
Рішенням Київської районної адміністрації м. Одеси від 03 березня 2003 року № 2630324100010059 було зареєстровано ДП «Клінічний санаторій                             ім. Горького» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», яке є правонаступником Одеського дочірнього підприємства ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».
 
ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» є правонаступником Української ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об`єднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створене на майні засновників: Федерації профспілок України та Фонду соцстраху. При цьому частка майна Федерації профспілок України, переданого у статутний фонд товариства, становить 92,92% розміру статутного фонду.
 
08 квітня 2004 року між ДП «Клінічний санаторій ім. Горького»                                                  ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» (продавець) та ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» (покупцем) було укладено в простій письмовій формі угоду, відповідно до якої продавець передав у власність покупцю будівлі і споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 .
 
Згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 16 лютого 2006 року за № 9954726, спірне майно в цілому складається з: їдальні, позначеної в схематичному плані літерами А, Т; лікувального корпусу літ. Б, В, Г, Ч; житлового корпусу                             літ. Д, З, О, П; бювету літ. Е, насосних літ. El, Е2, Ш; клубу літ. Ж, житлового                корпусу літ. X, Ц, И, аптеки літ. К; літнього будиночку літ. У, Л; адміністративного корпусу літ. М; грязелікарні літ. Н, житлового корпусу                 літ. Р, С, Ф, котельної літ. Щ, Ю, гаражу літ. Э, Ъ, Ь; підсобного літ. Я, Э5, спуску у сховище літ. Ь1; складу літ. Ъ1, Э1, акумуляторної літ. Я2; туалету літ. Я1; складу літ. Э2, ЭЗ; трансформаторної літ. Э4, Ц3, житлового корпусу                            літ. У1, У2, УЗ, У4, У5, житлового корпусу літ. ЦІ, Ц2; трансформатору IV, свердловини І; танцмайданчику II; резервуару ІІІ; загальною площею                   14 449,0 кв. м, розташованих на земельній ділянці площею 117 698 кв. м, право власності на 8/10000 частин якого за договором дарування                                   від 16 лютого 2006 року на набув ОСОБА_1 (а.с. 10-11).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» підлягає закриттю. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
 
Так, згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
 
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
 
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.
 
Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.
 
Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно щодо якого виник спір, зокрема після ухвалення судом першої інстанції рішення, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.
 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).
 
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах касаційної інстанції.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.
 
Звертаючись до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, заявник зазначив, що оскаржуване рішення апеляційного суду порушує права підприємства, оскільки апеляційним судом не залучено заявника, як власника майна до участі у справі, вирішено питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки.
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
 
Судом встановлено, що відповідно до постанови Ради Міністрів охорони здоров`я УРСР від 23 квітня 1960 року № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР» усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати Міністерства охорони здоров`я УРСР зобов`язані було передати у строк                           до 01 травня 1960 року Українській республіканській раді профспілок (далі - УРРП) з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Згідно з пунктом 2 вказаної постанови майно передавалося профспілковим організаціям у віддання.
 
Постановою Верховної ради Української РСР від 29 листопада 1990 року                           № 506 «Про захист суверенних прав власності Української РСР» введено мораторій на територію республіки на будь-які зміни форми власності і власника державного майна до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.
 
Відповідно до статті 1 Закону України від 10 вересня 1991 року № 1540-ХІІ «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України» майно підприємств, установ і організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування є державною власністю.
 
Згідно зі статтею 1 Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 07 липня 1992 pоку № 2558-XІІ, Фонд державного майна України здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна та виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю.
 
Також судом встановлено, що ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» є правонаступником Української ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об`єднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створене на майні засновників: Федерації профспілок України та Фонду соцстраху. При цьому частка майна Федерації профспілок України, переданого у статутний фонд товариства, становить 92,92% розміру статутного фонду.
 
Рішенням Київської районної адміністрації м. Одеси від 03 березня 2003 року № 2630324100010059 було зареєстровано ДП «Клінічний санаторій                             ім. Горького» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», яке є правонаступником Одеського дочірнього підприємства ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».
 
Отже, майно, передане до статутного фонду ЗАТ «Укрпрофоздоровниця»,                      є державною власності і при відчуженні спірного об`єкту нерухомості були порушені інтереси держави в особі Фонду державного майна України, як органу, на який покладено обов`язок щодо розпорядження державним майном в даному випадку, а докази, які б підтверджували перехід спірного майна з державної власності в комунальну, відсутні.
 
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі № 504/2457/15-ц від 07 квітня                       2020 року дійшла висновку про те, що судове рішення про задоволення позову стосується особи щодо якої ухвалено це рішення і не визначає права чи обов`язки інших осіб.
 
Оскільки судом встановлено, що спірне нерухоме майно є державним майном, тому доводи касаційної скарги про те, що оскаржуваним судовим рішенням апеляційного суду порушені права ДП «Клінічний санаторій                             ім. Горького» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», як власника майна, необґрунтовані.
 
Посилання касаційної скарги на рішення господарського суду Одеської області від 14 листопада 2017 року, залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18 січня 2018 року у справі                                       № 14/17-4268-2011 безпідставні, оскільки вказаним судовим рішенням встановлено, що передача майнових комплексів у відання Української республіканської Ради профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому - Федерація професійних спілок України, жодним чином не мала наслідком зміну форми власності переданого майна, яке так і залишилося державним та передавалось виключно у відання. Передача майна у відання ніяким чином не є передачею майна у власність з огляду як на різне правове значення цих форм управління майном, так і на юридичні наслідки реалізації прав на це майно. Отже, спірне майно - є державним майном, яке в свою чергу, неправомірно без згоди уповноваженого на це державою органу                          (а саме, Фонду державного майна України) передано у власність                                       ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
Ураховуючи те, що з касаційною скаргою звернулася особа, права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої оскаржуваним судовим рішенням апеляційного суду не вирішувалися, касаційне провадження у справі підлягає закриттю.
 
Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження у справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Фонду державного майна України до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власностіза касаційною скаргою дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на рішення апеляційного суду Одеської області                     від 27 січня 2015 рокузакрити.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
                                                                                                            О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                            В. В. Шипович