СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року                                      м. Харків                        Справа № 905/767/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М. , суддя  Плахов О.В.,
розглянувши апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, м. Краматорськ,
на рішення     Господарського суду Донецької області від 05.07.2021 (суддя Говорун О.В.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Донецької області в м. Харкові, повний текст якого складений 12.07.2021, 
у справі № 905/767/21
за позовом: Київського міського центру зайнятості, м. Київ,
до відповідача: Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, м. Краматорськ, 
про стягнення 43460,51 грн,

ВСТАНОВИВ:

23.04.2021 Київський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську про стягнення     коштів у розмірі 43460,51 грн (а.с.1- 38). 
Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.07.2021 у справі №905/767/21 позов задоволено повністю; стягнуто з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на користь Київського міського центру зайнятості 43460,51грн допомоги по безробіттю, виплаченої ОСОБА_1 та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270грн (а.с.69 -71).
Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 1, 31, 34-36     Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», статтю 45 Закону України «Про зайнятість населення», п.30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 N792, мотивоване тим, що відповідач в розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є роботодавцем ОСОБА_1 , яку рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 у справі №640/20744/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020, поновлено на посаді слідчого Першого слідчого відділу (відділу розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління ДБР, а тому саме на відповідача покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у зв`язку з поновленням її на роботі за рішенням суду. Крім того, суд зазначив, що пред`явлення позову до суду про поновлення на роботі не позбавило   ОСОБА_1  права на отримання допомоги по безробіттю до її поновлення на роботі за рішенням суду, а тому не звільняє відповідача від обов`язку компенсувати вартість фактично здійснених ОСОБА_1 соціальних виплат. 

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та 12.08.2021 звернулося до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 05.07.2021, відмовити у задоволенні позову повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що він може понести грошове навантаження у подвійному розмірі, адже з одного боку, ОСОБА_1 як поновленому працівнику було виплачено суму втраченого заробітку без зменшення цієї суми на розмір отриманої допомоги по безробіттю, з іншого боку, центр зайнятості має право в судовому порядку стягнути з роботодавця суму страхових коштів, виплачених працівникові в період його вимушеного прогулу, в зв`язку з чим відповідача буде притягнуто до подвійної відповідальності, що суперечить приписам статті 61 Конституції України. Також, скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 приховала факт отримання допомоги з центру зайнятості, внаслідок чого при стягненні Окружним адміністративним судом міста Києва оплати за час вимушеного прогулу не було враховано виплаченого матеріального забезпечення по безробіттю, що надає ОСОБА_1 можливість подвійного отримання коштів з державного бюджету, а саме: одночасне отримання допомоги по безробіттю та виплати за вимушений прогул.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.09.2021 у справі №905/767/21, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою 
Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на рішення Господарського суду Донецької області від 05.07.2021 у справі №905/767/21; встановлено здійснити розгляд справи №905/767/21 в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи; встановлено відповідачу десятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії позивачеві.
У відзиві на апеляційну скаргу Київський міський центр зайнятості просить рішення Господарського суду Донецької області від 05.07.2021 у справі №905/767/21 залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. При цьому зазначає, що 17.10.2019 ОСОБА_1 звернулась до Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості з заявами про надання статусу безробітної та про призначення виплати допомоги по безробіттю; наказом Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості від 17.10.2019 ОСОБА_1 надано статус безробітної; призначено допомогу по безробіттю з 24.10.2019 та розпочато виплати. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020   ОСОБА_1 поновлено на посаді слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, з 09.10.2019, а отже, у відповідності до положень статей 34,35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» позивач має право стягнути суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному у зв`язку поновленням його на роботі за рішенням суду. Оскільки, в розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» роботодавцем є відповідач, то саме на нього покладений обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню    з огляду таке.

17.10.2019 ОСОБА_1 звернулась до Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного, а також з заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с.7-8).
17.10.2019 ОСОБА_1 надано статус безробітної, а з 24.10.2019 розпочато виплату відповідної допомоги по безробіттю, що підтверджується Персональною карткою Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості №026619101700025 (а.с.9).
Згідно з довідкою-рахунком від 13.04.2020 №08-700/10-21/20 ОСОБА_1 виплачені кошти Дніпровською районною філією КМЦЗ як безробітній з 17.10.2019 по 30.03.2020 у сумі 43460,51грн (а.с.13).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 у справі №640/20744/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 ; визнано протиправними з моменту прийняття та скасовано: висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця – ОСОБА_1 , затверджений наказом від 08.10.2019 № 84-ОС Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську; наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 08.10.2019 № 84-ОС "Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 , вийшовши у зв`язку з цим за межі позовних вимог; наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 08.10.2019 № 85-ос "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську,     з 09.10.2019. Стягнуто з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 241095, 18 грн з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів. Допущено негайне виконання     рішення суду     в частині     поновлення з 09.10.2019 ОСОБА_1 на посаді слідчого Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, та в частині     стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 44412,22грн з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів (а.с.18-30).
Наказом Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 31.03.2020 №54-ос на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 у справі №640/20744/19, зокрема,  скасовано наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 08.10.2019 №85-ос «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, з 09.10.2019. Встановлено фінансово-економічному сектору управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, негайно виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 44412,22грн з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів (а.с.10,11).
З витягу з наказів про прийняті рішення по особі ОСОБА_1 ПК №:026619101700025 від 18.02.2021 вбачається, що виплату по безробіттю припинено 30.03.2020, згідно наказу від 09.04.2020 №НТ200409 (а.с.12). 
У листі від 22.04.2020 Дніпровська районна філія Київського міського центру зайнятості запропонувала ТУ Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорську, відшкодувати кошти, виплачені ОСОБА_1 як допомога по безробіттю, в сумі 43460,51грн у зв`язку з поновленням її на роботі та на підставі статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
14.07.2020, 12.02.2021 позивач звертався до відповідача з листами, які за змістом аналогічні листу від 22.04.2020, з пропозицією відшкодувати кошти, виплачені ОСОБА_1 як допомога по безробіттю у розмірі 43460,51 грн (а.с.16,17).

Відповідно до пунктів 1, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-III (надалі - Закон № 1533-III) загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.
Згідно із частиною 1 статті 6 Закону № 1533-III право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.
Видом забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності (частина 1 статті 7 Закону № 1533-III).
Пунктом 2 частини 1 статті 31 Закону № 1533-III встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 45 Закону України “Про зайнятість населення” реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.
Згідно з підпунктом 1 пункту 30 Порядку  реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 №792 Центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня: видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі.
Абзацом 7 частини 1 статті 34 Закону № 1533-III визначено, що Фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.
Із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду (абзац 2 частини 4 статті 35 Закону № 1533-III).
    Отже, положеннями статей 34, 35 Закону № 1533-III передбачено право Фонду    стягнути з роботодавця суму виплачених страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №902/291/17. 

Аналіз зазначених вище положень дає підстави для висновку, що набуття Фондом права стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів і вартість наданих безробітному соціальних послуг та покладення на роботодавця обов`язку відшкодувати зазначені витрати Фонду Закон № 1533-III пов`язує з поновленням такої особи на роботі за рішенням суду, отже моментом виникнення цих права/обов`язку сторін спірних правовідносин є набрання законної сили відповідним судовим рішенням, а розмір витрат, що належить відшкодувати роботодавцю, визначається з урахуванням обставин виконання рішення про поновлення на роботі та дати припинення реєстрації, як безробітної, поновленої на роботі особи.

У п.54 постанови Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №917/462/20 зазначено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягнути з роботодавця суму виплачених страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а    роботодавець - зобов`язаний відшкодувати    суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.
Відповідно до абзацу 2 пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону № 1533-III    функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, які здійснювалися органами державної служби зайнятості відповідно до цього Закону, починаючи з 2013 року покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні органи.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.06.2019 № 945 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин та звернення із позовом), завдання з    реалізації державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття покладено на Державну службу зайнятості (далі - Служба).
За змістом пунктів 1-3 розділу ІІІ цього Положення Державний центр зайнятості, який є головною державною установою у централізованій системі державних установ Служби, виконує повноваження безпосередньо та через регіональні центри зайнятості та їхні філії, базові центри зайнятості, забезпечуючи, зокрема, надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення відповідно до законів України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та "Про зайнятість населення", а також стягнення відповідно до закону коштів Фонду, виплачених особам, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачених на надання соціальних послуг безробітним.

Отже, зважаючи на те, що 31.03.2020 ОСОБА_1 поновлено на посаді слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську,  на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 у справі №640/20744/19 та, відповідно, знято з обліку в Київському міському центрі зайнятості як безробітну, то виплачена їй позивачем допомога по безробіттю у сумі  43460,51грн за період з 24.10.2019 по 30.03.2020  підлягає стягненню з відповідача як з роботодавця безробітного, поновленого на роботі за рішенням суду.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає про недоречність посилання відповідача на статтю 61 Конституції України, оскільки право позивача на отримання коштів, виплачених особі, яку за рішенням суду поновлено на роботі, не залежить від здійсненої виплати середнього заробітку особі за час вимушеного прогулу, а тому доводи відповідача про можливість притягнення його до подвійної відповідальності є безпідставними. Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не є учасником цього судового спору, а питання щодо одночасного здійснення їй виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу  та допомоги по безробіттю не входить до предмету дослідження та доказування та може бути підставою для окремого судового спору. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
За таких обставин, враховуючи межі перегляду рішення місцевого господарського суду, визначені частиною 1 статті 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Господарський суд Донецької області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Донецької області від 05.07.2021 у справі №905/767/21 слід залишити без змін. 
Відповідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст.129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 276, 281- 284    ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

    1. Апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, залишити без задоволення. 
  2. Рішення Господарського суду Донецької області від 05.07.2021 у справі №905/767/21 залишити без змін.     
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.
                 Повний текст постанови складений 16.11.2021.      

Головуючий суддя                                                                    Л.І. Бородіна

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко  

Суддя                                                                                           О.В. Плахов