П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2366/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна   
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
14 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Білої Л.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
у березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в якому просив:
- визнати протиправною відмови відповідача у зарахуванні до загального стажу періоду роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке»; 
- зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу період роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке»; 
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням стажу роботи з 01.01.1999 рік по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке» з 22.07.2019 року.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Відповідач 11 жовтня 2021 року подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що судом першої інстанції правильно встановлено та досліджено усі обставини справи, в результаті чого прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02 листопада 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзив, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 03.09.2019 року позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив здійснити перерахунок пенсії, врахувавши при цьому стаж роботи згідно довідки № 626 від 19.09.2018 року, виданої КУ «Хмільницький районний трудовий архів».
Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача, листом від 16.01.2021 року за вих. № 306-5912/С-02/8-0200/21 відмовив останньому у здійсненні перерахунку пенсії, вказавши, що у зв`язку з невиробленою нормою вихододнів період роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік зарахований по виписці ОК-2.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ч. 2   ст. 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Ст. 46 Конституції України    визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Ст. 48 Конституції України кожному гарантується право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ст. 8 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»    передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Ст. 4 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на    Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього    Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Законом, який відповідно до    Конституції України    гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є    ЗУ "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до ч. 1    ст. 1 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (ч. 1 та 2    ст. 7 ЗУ "Про пенсійне забезпечення").
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України     трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»    передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно п. 18 цього ж Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на        одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про        свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
У п. 23, 24 Порядку № 637 визначено, що документи,  що  подаються  для   підтвердження   трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового  стажу  приймаються  лише ті відомості про  період  роботи,  які  внесені в довідки на підставі 
документів. 
Системний аналіз норм свідчить, що пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Таким чином, держава гарантує кожному виплату пенсії за умови наявності відповідного стажу роботи. До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. В свою чергу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Саме на підставі зроблених у ній записів, органи Пенсійного фонду України призначають пенсію. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, а у виняткових випадках - на підставі показань свідків.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, що позивач звернувся із відповідною заявою до відповідача, в якій просив здійснити перерахунок пенсії, врахувавши при цьому стаж роботи згідно довідки № 626 від 19.09.2018 року, виданої КУ «Хмільницький районний трудовий архів». Відповідач відмовив останньому у здійсненні перерахунку пенсії, вказавши, що у зв`язку з невиробленою нормою вихододнів період роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік зарахований по виписці ОК-2.
Згідно вимог ч. 1, 2    ст. 56 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", у редакції на момент виникнення спірних правовідносин,    до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу (при його обчисленні) часу роботи колгоспника є невиконання встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.
Так, відповідно до ст. 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969 року громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року  за № 310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також    Основні Положення).
Відповідно до п. 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Основних Положень).
Згідно з п. 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу"    відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві"    встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (п. 8 Основних Положень).
Системний аналіз наведеного доводить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
В матеріалах справи міститься копія трудової книжки колгоспника позивача № НОМЕР_1 , згідно якої: у 1999 році позивач виробив 83 вихододні з річного мінімуму трудової участі 250 (запис за порядковим номером 15), у 2000 році - 31 з 250 (запис за порядковим номером 16), у 2001 році – 106 з 250 (запис за порядковим номером 17) та у 2002 році – 68 з 250 (запис за порядковим номером 18).
Згідно архівної довідки, наданої на запит відповідача, № 626 від 19.09.2018 року відпрацьовані людинодні позивача становлять:
у 1999 році – 83;
у 2000 році – 31;
у 2001 році – 106;
у 2002 році – 68.
Тому враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не відпрацьовано річний мінімум трудової участі. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували виконання позивачем саме річного мінімуму трудової участі у колгоспі, позивачем не надано.
При цьому у графі «Причины невыполнения годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» будь-які записи відсутні, тобто відсутні записи про наявність поважних причин невиконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі, який встановлений у розділі трудової книжки колгоспника – позивача у графі «встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» на рівні 250 днів.
Таким чином, невиконання позивачем річного мінімуму трудової участі відбулося без поважних причин. 
Більше того суд звертає увагу, що відповідачем були вжиті всі залежні від нього заходи для встановлення дійсної кількості відпрацьованих позивачем трудоднів. Зокрема, останнім були направлені відповідні запити до КУ «Хмільницький районний трудовий архів» та до Архівного відділу Хмільницької районної державної адміністрації.
За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу позивача підлягають зарахуванню наступні дні: у 1999 році – 83; у 2000 році – 31; у 2001 році – 106; у 2002 році – 68, які саме вказані у довідці № 626 від 19.09.2018 року, виданої комунальною установою «Хмільницький районний трудовий архів».
Суд не приймає до уваги посилання позивача на повідомлення – розрахунок № 3 від 28.01.2020 року про необхідність здійснення доплати з метою зарахування неповних місяців до страхового стажу як повних місяців на суму 1631,04 грн. та відповідну оплату вказаної суми, з огляду на наступне.
Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за відповідною формулою.
З повідомлення – розрахунку вбачається, що доплата страхових внесків у сумі 1631 грн. відбулась за період  з лютого 2006 рік по квітень 2010 року, а спірним неврахованим періодом по цій справі є інший період з 01.01.1999 року по 04.12.2002 року. Тобто даний доказ не стосується предмету спору.
Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправною відмови відповідача у зарахуванні до загального стажу позивача періоду роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке» є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу позивача період роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке», суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України    у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. 
Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.
З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною відмови відповідача у зарахуванні до загального стажу позивача періоду роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке» відмовлено, відповідно позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу позивача період роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке» також не підлягають задоволенню як похідні. 
З цих же мотивів не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням стажу роботи з 01.01.1999 рік по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке» з 22.07.2019 року.
Відповідно до ч. 1, 2    ст. 77 КАС України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених    ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Біла Л.М.