ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 вересня 2021 року

м. Харків

справа № 640/7992/19

провадження № 22-ц/818/3848/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідачі – Слобожанська митниця Держмитслужби, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року, постановлене під головуванням судді Зуб Г.А. в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 08 грудня 2020 року), - 
в с т а н о в и в:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням (діями) службової особи органу державної влади, 4 000 грн. шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України. В решті позовних вимог – відмовлено. Витрати по оплаті судового збору компенсовано за рахунок держави.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; позивач зазначає, що незаконними діями Слобожанської митниці Держмитслужби йому було завдано моральні страждання, оскільки він десять місяців оскаржував дії працівників Слобожанської митниці Держмитслужби, які незаконно притягнули його до адміністративної відповідальності. При цьому ОСОБА_1 вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 769 890,12 грн., оскільки вказана сума є співмірною компенсацією за завдані моральні страждання. Судом першої інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносин Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Крім того, позивач вважає, що судом безпідставно зменшено до стягнення суму витрат на правову допомогу.
Представник Слобожанської митниці Держмитслужби – Богдан Шаповалов надав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , а рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року – залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення та додатково рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у розумінні ст. 1174 ЦК України, наявні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 безпідставно був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником митниці. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції вважав, що стягненню з Державного бюджету України на користь позивача підлягає моральна шкода у розмірі 4 000 грн. При цьому зазначено, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Крім того, суд вважав співмірним розмір судових витрат на надання правничої допомоги - 2 000 грн., як також підлягають стягненню на користь позивача.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 22 серпня 2018 року заступник начальника Харківської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Волокітін Є.П., розглянувши матеріали справи про порушення митних правил №1258/80700/17, розпочатої 21 листопада 2017 року за ознаками вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.485 МК України, виніс постанову, якою останнього визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.485 МК України, та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 769 890,12 грн. (а.с.56-61).
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову Харківської митниці ДФС про порушення митних правил №1258/80700/17 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 485 МК України із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 769890,12 грн. (а.с.8-15).
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року вищевказане рішення суду залишено без змін (а.с.16-23).
Під час розгляду адміністративної справи встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 485 МК України, не доведена належними та допустимими доказами.
15 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Харківської митниці ДФС з заявою про відшкодування завданої йому моральної шкоди (а.с.24), однак йому було відмовлено (а.с.25-26).
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що в період з 22.02.2018 року по 17.12.2018 року він вважався таким, що скоїв адміністративне правопорушення. Це призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, а також до погіршення стану його здоров`я та погіршення відносин з оточуючими людьми. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 769 890,12 грн., що дорівнює накладеному адміністративному стягненню. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив суд стягнути на свою користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 769 890,12 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, та 10 000 грн. в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статей 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди.
Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Отже, з урахуванням вказаних норм законодавства підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи як шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статі 23, 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та, відповідно до статті 81 ЦПК України, є обов`язком позивача.
Дії заступника начальника Харківської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії, внаслідок яких було завдано шкоди позивачу, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).
Позивач вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовував безпідставним та незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності працівниками митної служби.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Матеріали справи свідчать про те, що 05 вересня 2017 року о 12.00 год. ОСОБА_1 ввіз на митну територію України через митний пост «Краківець - Корчова» Львівської митниці ДФС транспортний засіб марки «ВМW 525», державний реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 в митному режимі транзит. 
26 вересня 2017 року о 01 год. 03 хв. вказаний автомобіль був вивезений за межі митної території України позивачем.
Листом від 25 вересня 2017 року №1646/7120-31-21-10 Київська ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області повідомила заступника начальника управління протидії митним правопорушенням - начальника відділу оперативного реагування Харківської митниці ДФС Гриценка С.М. щодо протиправного використання позивачем автомобіля BMW 5 Series, номерний знак НОМЕР_1 , що ввезений в Україну у митному режимі транзит. Було встановлено, що позивач здійснював реалізацію вказаного автомобіля, розмістивши інформацію про продаж на лобовому склі.
21 листопада 2017 року головним державним інспектором відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС було складено протокол про порушення митних правил №1258/80700/17 за ознаками порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.485 МК України відносно ОСОБА_1 .
22 серпня 2018 року заступник начальника Харківської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Волокітін Є.П., розглянувши матеріали справи про порушення митних правил №1258/80700/17 розпочатої 21.11.2017 р. за ознаками вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.485 МК України, виніс постанову, якою останнього визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.485 МК України, накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 769890,12 грн.
Позивач не погодився з вказаною постановою, та звернувся до суду з відповідним позовом про її скасування та визнання її протиправною.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову Харківської митниці ДФС про порушення митних правил №1258/80700/17 від 22.02.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 485 МК України із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 769890,12 грн. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 року вказане рішення суду залишено без змін.
Під час розгляду адміністративної справи встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 485 МК України, не доведена належними та допустимими доказами, що є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди.
Обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди у сумі 769 890,12 грн., позивач посилався на те, що через незаконне адміністративне переслідування він зазнав глибоких душевних страждань. Тривалий час він оскаржував дії працівників Слобожанської митниці Держмитслужби, які незаконно притягнули його до адміністративної відповідальності. ОСОБА_1 вважає, що стягненню на його користь підлягає моральна шкода саме у розмірі 769 890,12 грн., яка є співмірною компенсацією за завдані йому моральні страждання.
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниженого престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (справа «Stankovv. Bulgaria», заява № 68490/01, рішення від 12 липня 2007 року).
Висновок суду першої інстанції про те, що стягненню з Державного бюджету України на користь позивача підлягає моральна шкода у розмірі 4 000 грн., враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. Оскільки судом першої інстанції позовні вимоги задоволено частково, суд обгрунтовано стягнув витрати на надання правничої допомоги не в повному обсязі, а з урахуванням розміру задоволених позовних вимог.
Посилання позивача на те, що судом першої інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносин Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», - спростовуються вимогами закону, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» із змінами та доповненнями, завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачені Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави. Оперативно-розшукова діяльність це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних і контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.
Статтею 5 наведеного вище Закону визначені підрозділи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, проте підрозділи митниці, які здійснюють провадження у справах про порушення митних правил, серед таких підрозділів не зазначені.
Колегія суддів зауважує, що посадові особи Харківської митниці Держмитслужби, що складали відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення, не входили до складу органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, а протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача складено не в межах оперативно-розшукових дій. 
Отже, у даній справі Харківська митниця Держмитслужби не є суб`єктом відповідальності саме за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно норми цього закону не можуть бути застосовані як правова підстава для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 30.09.2021 року.