Справа № 127/24131/21 
Провадження № 33/801/801/2021
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі осо-би, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , роз-глянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Вінницького міського су-ду Вінницької області від 23 вересня 2021 року про притягнення до адмініс-тративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , не пра-цюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ( за зазна-ченням в апеляційній скарзі АДРЕСА_2 , за частиною першою статті 130 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 06 вересня 2021 року серії ДПР18 № 008518, складеного о 23.00 годині у м. Вінниці по вул. Бучми, 130, цього вечора 06 вересня 2021 року о 22.40 годині у м. Вінниці по вул. Бучми водій ОСОБА_1 керував електроскутером «МАХХТЕР ROCK» без номерних знаків з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( запах алкого-лю з ротової порожнини, млява мова, нестійка хода ). Від проходження медич-ного огляду, продути алкотестер «Драгер» водій ОСОБА_1 категорично відмовився, що зафіксовано нагрудною камерою АВ00134. Водієм ОСОБА_1 таким чином допущено порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП. 
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністратив-ного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 454,00 гривні судового збору.
Не погоджуючись з такою постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржує її в апеляційному порядку. Скаржник, вважаючи поста-нову суду незаконною, винесеною за невідповідності висновків суду обстави-нам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, про-сить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити на під-ставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП. ОСОБА_1 , ви-кладаючи обставини щодо зупинки його транспортного засобу працівниками поліції та події загалом, що мала місце з цього приводу 06 вересня 2021 року, зазначає, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння через від-сутність свідків на місці зупинки, у свою чергу пройти відповідний огляд у ме-дичному закладі йому запропоновано не було, таке право працівниками поліції не роз`яснювалося. Скаржник звертає увагу на відсутність у матеріалах справи направлення для проходження огляду у закладі охорони здоров`я, що також, на його думку, свідчить про порушення вимог статті 266 КУпАП. Відеозапис з на-грудної камери поліцейського Кукуруза В. Ю. вважає неналежним доказом, оскільки він складається з окремих фрагментів події, наданий до суду із зовніш-нім втручанням заінтересованих осіб.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, день та час розгляду справи, про що у ній містяться відповідні докази ( а. с. 27-29 ). Нормами статті 294 КУпАП пе-редбачено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неяв-ки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб. Апеля-ційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інс-танції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; ска-сувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову.
Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи по суті апеляційного оскарження у відсут-ності скаржника ОСОБА_1 . 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, пере-глянувши її в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не заходить законних підстав для задоволення скарги з огляду на наступне. 
Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмі-ністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об’єктивне з’ясу-вання обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному зако-ном порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адмі-ністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснен-нями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при роз-гляді справи про адміністративне правопорушення зобов’язаний з’ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом’якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з’ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирі-шення справи.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з ме-тою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швид-кість реакції.
Враховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об’єктивна сторона цього правопорушен-ня полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспорт-ними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп’яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп’яніння.
Відповідно до пункту другого розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп’я-ніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 ро-ку за № 1413/ 27858, огляду на стан сп’яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп’яніння згідно з ознаками такого стану. Згідно з пунктом третім розділу І цієї Інструк-ції ознаками алкогольного сп’яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; пору-шення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відпові-дає обстановці. Огляд на стан сп’яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держ-споживстандартом або лікарем закладу охорони здоров’я ( пункт шостий розді-лу І Інструкції ).
З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 008518, складеного о 23.00 годині у м. Вінниці по вул. Бучми, 130, слідує, що цього вечора 06 вересня 2021 року о 22.40 годині у м. Вінниці по вул. Бучми водій  ОСОБА_1  керував електроскутером без номерних знаків з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( запах алкоголю з ротової порожнини, млява мова, нестійка хода ). Від проходження медичного огляду, продути алкотестер «Драгер» водій  ОСОБА_1  категорично відмовився, що зафіксовано нагрудною камерою АВ00134, допустивши таким чином порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху. До протоколу про адміністративне правопорушення доданий рапорт поліцейського, яким складений протокол про адміністративне правопорушення, де зазначено, що 06 вересня 2021 року під час несення служби був зупинений електроскутер «МАХХТЕР ROCK» без номерних знаків під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням алкотестеру або ж у Комунальному некомерційному підпри-ємстві «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради», але ОСОБА_1 відмовився, що доводиться безперервною відеофіксацією бодікамери АВ № 00134. Також до протоколу про адміністративне правопорушення доданий відеозапис із фіксуванням хронології події 06 вересня 2021 року та, зокрема, відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведена матеріалами справи. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння зафіксований відповідними належними доказами, які узгоджуються між собою та є підтвердженням наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, яке виразилося у його відмові як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
За викладених фактичних обставин справи з висновками суду першої інс-танції, викладеними в оскаржуваній постанові від 23 вересня 2021 року, слід погодитися, вони є вірними, об`єктивними, справедливими.
Доводи апеляційної скарги стосовно заперечення ОСОБА_1 факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки вони абсолютно спростовуються відеозаписом з нагрудної камери по-ліцейського, де чітко зафіксований факт неодноразової пропозиції поліцейсь-кого водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння і не лише за допо-могою приладу «Драгер», а й у лікарні, на що ОСОБА_1 однозначно неод-норазово відмовився, намагаючись у будь-який спосіб уникнути огляду. Жод-них активних дій з метою проходження огляду на стан сп`яніння скаржником вчинено не було.
Суд також критично оцінює доводи ОСОБА_1 щодо необхідності обов`язкового залучення свідків під час проходження його як водієм огляду на стан сп`яніння, адже така позиція скаржника є власним, хибним трактуванням норм КУпАП, які є чинними на час вчинення адміністративного правопору-шення. Так за частиною другою статті 266 КУпАП огляд водія на стан алко-гольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час прове-дення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У цій адміністративній справа вказана норма закону дотримана, поліцейським виконаний його обов`язок із застосування технічного засобу відеозапису під час фіксування пропозиції водію пройти огляд на стан сп`яніння як передумови, що виключала необхідність залучення свідків. Тобто у даному випадку з огляду на проведення відеозапису наступне залучення свідків не є необхідним. 
Неможливо заперечити, що долучений до матеріалів справи відеозапис із нагрудної камери поліцейського складається з окремих фрагментів. Факт нена-дання суду повного відеозапису не змінює відомостей та даних в тій частині, які надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності. Відсутність повного відеозапису обставин події не спростовує факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передба-ченого частиною першою статті 130 КУпАП, внаслідок відмови від прохо-дження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, що також зафіксовано, окрім іншого, засобами відеофіксації.
Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про ви-конання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейсь-кого суду як джерело права. 
Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і ос-новоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рі-шення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Наведені в апеляційній скарзі аргументи в цілому не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції, оскільки вина скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі апеляційний суд вважає необґрунтованими та не знаходить законних підстав для їх задоволення. Апеляційний суд визнає доцільним зазначити, що розгляд адміністративної справи відносно ОСОБА_1 здійснений судом першої інстанції ґрунтовно, об`єктивно, неупереджено, справедливо, у послідовний спосіб, із застосуванням виключно правового підґрунтя процедури, визначеної КУпАП.
Відтак на підставі вищевикладеного апеляційний суд визначає відсутніми законні підстави для скасування законної та правильної постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП. 
Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко