ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 грудня 2021 року           справа №360/2350/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 р.  у справі  № 360/2350/21 (головуючий І інстанції К.О. Пляшкова)  за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                                      ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі – відповідач, ГУНП), в якому просив: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період з листопада 2015 року по грудень 2018 року в розмірі 3908,04 грн; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості по індексації грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 3749,02 грн.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року позов задоволено частково, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу у нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2018 року; зобов`язав Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу у нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2018 року; визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2017 року із застосуванням базового місяця – листопад 2015 року; зобов`язав Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2017 року із застосуванням базового місяця – листопад 2015 року, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області доплати за службу в нічний час та індексації в загальному розмірі 7657,06 грн відмовив.
Головне управління Національної поліції в Луганській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач звернувся з позовом щодо стягнення грошового забезпечення після спливу 3 років визначених п.11 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі – Порядок № 260). Апелянт зазначає, що судом не враховано, що позивачу виплачено індексацію за грудень 2017 року. Також апелянт посилається на обмежене фінансування для виплати індексації. 
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог скарг, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач відповідно до посвідчення від 04 квітня 2016 року серії НОМЕР_1 має статус учасника бойових дій (арк. спр. 11).
Відповідно до записів у дублікаті трудової книжки позивача від 12 жовтня 2015 року серії НОМЕР_2 та довідки про проходження служби позивач з 07 листопада 2015 року по 27 вересня 2019 року проходив службу в Національній поліції України (арк. спр. 7, 41).
За наказом ГУНП в Луганській області від 19 вересня 2019 року № 877 о/с звільнено зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Рубіжанського відділу полції ГУНП в Луганській області за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України “Про національну поліцію” (за власним бажанням), з 27 вересня 2019 року (арк. спр. 10 зворот).
Відповідно до довідок Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській області від 06 листопада 2019 року № 13093/111/36-2019 та ВП № 1 Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області від 02 червня 2021 року № 937/111/28-2021 ОСОБА_1 в період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2018 року згідно з книгою служби нарядів перебував на добовому чергуванні у складі СОГ Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській області з 08.00 год. до 08.00 год. наступної доби:
в 2015 році
у складі СОГ Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській області з 08.00 год. до 08.00 год. наступної доби як оперативний співробітник: 07.11.2015, 27.11.2015, 06.12.2015, 20.12.2015;
охорона громадського порядку та публічної безпеки: 21.11.2015 з 8.00 год. до 15.00 год., 01.12.2015 з 08.00 год. до 14.00 год., 29.11.2015 з 08.00 год. до 17.00 год, 31.12.2015 з 08.00 год. до 20.00 год;
в 2016 році
у складі СОГ Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській області з 08.00 год. до 08.00 год. наступної доби як оперативний співробітник: 06.01.2016, 12.01.2016, 27.01.2016, 08.02.2016, 23.02.2016, 07.03.2016, 21.03.2016, 31.03.2016, 09.04.2016, 28.04.2016, 17.05.2016, 21.05.2016, 25.05.2016, 29.05.2016, 01.06.2016, 04.06.2016, 20.06.2016, 22.07.2016, 24.07.2016, 02.08.2016, 11.08.2016, 22.08.2016, 27.08.2016, 03.09.2016, 07.10.2016, 29.10.2016, 12.11.2016, 16.11.2016, 27.11.2016, 01.12.2016, 08.12.2016, 29.12.2016;
охорона громадського порядку та публічної безпеки: 19.01.2016 з 08.00 год. до 12.00 год, 06.12.2016 з 17.00 год. до 19.00 год.;
в 2017 році
у складі СОГ Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській області з 08.00 год. до 08.00 год. наступної доби як оперативний співробітник: 08.01.2017, 23.01.2017, 28.01.2017, 01.02.2017, 05.02.2017, 08.03.2017, 26.03.2017, 13.04.2017, 16.04.2017, 23.04.2017, 26.04.2017, 03.05.2017, 18.05.2017, 07.06.2017, 26.06.2017, 18.07.2017, 22.07.2017, 31.07.2017, 03.08.2017, 07.08.2017, 19.08.2017, 26.08.2017, 03.09.2017, 14.09.2017, 04.10.2017, 08.11.2017, 14.11.2017, 11.12.2017, 25.12.2017;
охорона громадського порядку та публічної безпеки: 01.01.2017 з 17.00 год. до 23.00 год., 07.04.2017 з 06.30 год. до 13.00 год., 08.05.2017 з 17.00 год. до 23.00 год., 20.08.2017 з 12.00 год. до 20.00 год., 11.11.2017 з 17.00 год. до 22.00 год., 17.11.2017 з 08.00 год. до 23.00 год., 28.12.2017 з 08.00 год. до 14.00 год.;
в 2018 році 
у складі СОГ Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській області з 08.00 год. до 08.00 год. наступної доби як оперативний співробітник: 18.01.2018, 12.02.2018, 24.02.2018, 15.03.2018, 26.03.2018, 30.03.2018, 07.04.2018, 12.04.2018, 09.05.2018, 13.05.2018, 18.05.2018, 01.06.2018, 29.06.2018, 15.07.2018, 21.07.2018, 27.07.2018, 11.08.2018, 17.08.2018, 28.08.2018, 01.09.2018, 15.10.2018, 28.08.2010, 01.09.2018, 07.10.2018, 15.10.2018, 20.10.2018, 07.11.2018, 11.11.2018, 23.11.2018, 30.11.2018, 11.12.2018, 19.12.2018, 25.12.2018, 30.12.2018;
охорона громадського порядку та публічної безпеки: 02.01.2018 з 14.00 год. до 23.00 год., 07.01.2018 з 08.00 год. по 12.00 год., 12.01.2018 з 10.00 год. до 15.00 год., 21.05.2018 з 18.00 год. до 08.00 год., 25.05.2018 з 13.00 год. до 23.00 год., 06.07.2018 з 19.00 год. до 23.00 год., 11.07.2018 з 17.00 год. до 09.00 год., 24.08.2018 з 14.00 год. до 23.00 год., 17.08.2018 з 10.00 год. до 16.30 год., 26.08.2018 з 08.00 год. до 20.00 год., 03.11.2018 з 08.00 год. до 19.00 год., 09.11.2018 з 15.30 год. до 22.00 год., 02.12.2018 з 15.00 год. до 20.00 год., 13.12.2018 з 15.00 год. до 23.00 год., 14.12.2018 з 13.00 год. до 23.00 год., 15.12.2018 з 06.00 год. до 14.00 год., 21.12.2018 з 13.00 год. до 23.00 год. (арк. спр. 16, 48-52).
Згідно з довідками ГУНП в Луганській області від 11 листопада 2019 року   № 940/111/22-2019, від 02 червня 2021 року № 603/111/22-2021, від 02 червня 2021 року  № 602/111/22-21 позивачу в період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2018 року доплата за службу в нічний час не виплачувалась (арк. спр. 14 зворот-15, 44, 45).
З довідок ГУНП в Луганській області від 11 листопада 2019 року № 940/111/22-2019, від 02 червня 2021 року № 603/111/22-2021 та від 02 червня 2021 року № 601/111/22-2021 слідує, що позивачу 01 червня 2016 року по 30 листопада 2017 року індексація грошового забезпечення позивача не здійснювалась та не виплачувалась, а в грудні 2017 року виплачена в сумі 373,50 грн (арк. спр. 14 зворот-15, 44, 46).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на доплату за службу в нічний час, без обмеження будь-яким строком, відповідач безпідставно не здійснював індексацію грошового забезпечення позивача в період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2017 року із застосуванням базового місяця – листопад 2015 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Щодо позовних вимог стягнення заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII “Про Національну поліцію” (далі - Закон № 580-VІІІ) Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Статтею 91 Закону № 580-VІІІ визначено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час.
Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції. Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.
Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.
Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.
Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.
Відповідно по частин 1, 2 та 5 статті 94 Закону № 580-VІІІ, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
З 02 грудня 2015 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції” (далі - Постанова № 988).
Пунктом 1 Постанови, установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пп.3 п. 5 Постанови КМУ №988 надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення: виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу  з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання",
Відповідно до п. 3 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з п. 11 розділу ІІ Порядку № 260, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.
Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.
Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.
Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.
Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.
Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.
Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.
З наведеного вбачається, що підставою для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції, в той час як підставою для нарахування доплати за службу в нічний час є довідка встановленої форми, в якій відображено облік фактичного часу несення поліцейськими служби в нічний час.
Таким чином, доплата за роботу в нічний час поліцейському проводиться виключно за відпрацьовані години служби в нічний час, тобто ця доплата до посадового окладу поліцейського не є постійною, а носить виключно компенсаційний характер. Отже, ці виплати не є щомісячними і не мають систематичного характеру, їх розмір не є фіксованим, а тому вони не є складовою грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, відтак, не може бути включена в довідку для перерахунку пенсії позивача
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 639/2222/17 та від 04.06.2019 у справі № 642/2053/17.
Матеріали справи свідчать, що в періоді з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2018 року позивач ніс службу в нічний час (перебував у добових чергуваннях СОГ Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській області, залучався до охорони публічної безпеки та порядку), що підтверджується довідкою Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській області від 06.11.2019 № 13093/111/36-2019, довідкою ВП № 1 Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області від 02.06.2021 (а.с.16, 48-52).
Відповідачем доплата за службу в нічний час не виплачувалась.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що у даному випадку відповідачем протиправно не виплачено позивачу доплату за службу в нічний час.
Відповідачем не оскаржується розрахунок суми доплати за службу в нічний час у спірний період, отже суд не переглядає рішення в цій частині.
Щодо посилання апелянта на звернення позивача за отриманням доплати після спливу трьох років, встановлених пунктом 11 Порядку № 260, як нормою спеціального законодавства, для звернення за одержанням невиплаченого грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
Cтаттею 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 
Частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР “Про оплату праці” зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Відповідно до пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 поняття “заробітна плата” і “оплата праці”, які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Зазначене свідчить про відсутність строкового обмеження у виплаті заборгованості по оплаті праці, що відповідно, спростовує необґрунтоване посилання відповідача на пункт 11 Порядку №260 та Закону № 580.
Крім того, положення пункту 11 Порядку №260 та Закону № 580 не регулює строки звернення поліцейським до суду за захистом своїх порушених прав щодо грошового забезпечення.
Відносно позовної вимоги про стягнення індексації, колегія суддів зазанчає на наступне.
Пунктом 4 ч.10 ст.62 Закону № 580-VІІІ,  передбачено, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.
Відповідно статті  1  Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII (далі – Закон № 1282-XII), індексація грошових доходів населення-встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації-це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Статтею 2 вказаного Закону № 1282-XII  визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
У частині 5 ст. 2 Закону № 1282-XII закріплено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
За змістом ст. 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Частинами 1 та 2  ст.5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
За правилами ч.2 ст.6 Закону № 1282-XII  порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації цих положень Закону Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 2003 року № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078).
Згідно п.11 вказаного Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р.-місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення".
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку).
Відповідно до п.6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
У вказаній справі Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.
Аналіз вищезазначених правових норм дає суду підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Відповідно до інформації Держстату України індекс споживчих цін перевищував поріг у 103% у квітні 2016 року та становив 103,5 відсотка, а коефіцієнт індексації в червні-листопаді 2016 року - 3,5%, у грудні 2016 року-лютому 2017 року - 7,7%; березні-травні 2017 року - 11,8%; червні-серпні 2017 року - 16%; вересні-листопаді 2017 року - 19,6%.
Отже, підстави для нарахування індексації позивачу виникли з червня 2016 року.
Базовим місяцем нарахування індексації грошового забезпечення позивача є листопад 2015 року, що не спростовується та не оскаржується відповідачем.
Матеріали справи свідчать, що позивачу індексація грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року не нараховувалась та не виплачувалась.
Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині наявності у відповідача обов`язку виплачувати позивачу індексацію грошового забезпечення в спірний період.
Стосовно доводів апелянта про те, що індексація грошового забезпечення позивачу повинна здійснюватися з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №782, суд вважає помилковими, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 16 липня 2020 року у справі № 2140/1763/18 (адміністративне провадження № К/9901/12469/19).
Колегія суддів вважає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходить службу та який виплачував йому грошове забезпечення за спірний період. І саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
Отже, зважаючи на те, що повноваження відносно обрахунку індексації у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, то колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту права позивача в цій частині позовних вимог, буде зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України здійснити розрахунок та виплату індексації позивачу за спірний період про що вірно зазначено судом першої інстанції у своєму рішенні.
Щодо посилання апелянта на те, що позивачу виплачено індексація за грудень 2017 року, суд зазначає, що матеріали справи свідчать, що сума індексації виплачена відповідачем у зазначений час відповідно до Порядку № 1078 обраховано не з урахуванням базового місяця – листопад 2015 року. Враховуючи відсутність спору щодо визначення базового місяця, дії відповідача щодо виплати суми у зазначений час в меншому розмірі, не відповідають вимогам законодавства.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.  308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
                                                        ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області  - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 р.  у справі  № 360/2350/21 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 08 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                                   Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                       І.Д. Компанієць

                                                                                               І.В. Геращенко