Ухвала
 
18 листопада 2021 року                                                                                               
м. Київ
 
справа № 761/29418/21
провадження № 61-17655ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Рибак М. А., 
від 16 серпня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Нежури В. А., від 18 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання невиконання посадовими особами судових рішень та зобов`язання виконати судові рішення шляхом перерахунку пенсії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання невиконання посадовими особами відповідача постанови Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2010 року і ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року в справі № 2а-2355/2010 та зобов`язання виконати вказані судові рішення шляхом перерахунку пенсії.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року, відмовленоу відкритті провадження у цивільній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 
Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
29 жовтня 2021 року  ОСОБА_1  подав касаційну скаргу, в якій просить на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій обмежили його право на подання позову за правилами цивільного судочинства після закриття кримінального провадження, що передбачено статтею 128 КПК України. Вважає, що адміністративний суд не буде розглядати його позов у зв`язку зі спливом позовної давності, а тому він має право заявити цивільний позов.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи, що підтверджено зокрема висновками Верховного Суду у постановах від 03 червня 2021 року в справі № 2-1210/11, від 08 червня 2021 року в справі № 2-1207/2011.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у цивільній справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України 
(далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Згідно з частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони виникають із приватноправових відносин і вказують на наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень 
(пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).
З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції належить справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Встановивши, що позивач оскаржує бездіяльність ГУПФУ у м. Києві щодо невиконання судових рішень в частині перерахунку пенсії, а також просить зобов`язати відповідача виконати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2010 року та ухвалу цього ж суду від 30 листопада 2016 року, прийняті в порядку адміністративного судочинства в справі № 2а-2355/2010 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Деснянському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у цивільній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Судовий контроль за належним виконанням судових рішень, прийнятих в порядку адміністративного судочинства, не може здійснюватися в порядку цивільного судочинства, про що обґрунтовано зазначив апеляційний суд в оскарженій постанові.
Посилання заявника на закриття кримінального провадження та право подати цивільний позов про відшкодування шкоди завданої злочином, не спростовують правильності висновків судів в оскаржених судових рішеннях про те, що не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання невиконання посадовими особами ГУПФУ в м. Києві постанови Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2010 року та ухвали цього ж суду 
від 30 листопада 2016 року, а також зобов`язання посадових осіб ГУПФУ в м. Києві виконати зазначені судові рішення шляхом проведення перерахунку пенсії по стажу.
Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про відмову у відкритті провадження у цивільній справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у цивільній справі № 761/29418/21 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року про відмову у відкритті провадження та постанову Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта