П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1332/21	
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Другий Київський відділ ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі-відповідач/скаржник), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 5 вимоги №ф-7399-50-у, виданої 31 березня 2020 року ГУ ДПС в Одеській області, про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 20845,44 грн.;
- визнати вимогу №ф-73 99-50.-у, видану 31 березня 2020 року ГУ ДПС в Одеській області, про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 20845,44 грн. такою, що не підлягає примусовому виконанню у зв`язку з пропуском строку для її надсилання або подачі до державної виконавчої служби, який передбачений ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач наголошував, що в пункті 5 оскаржуваної вимоги зазначена недостовірна інформація про набрання нею чинності 19 жовтня 2020 року, у зв`язку з чим вказаний пункт є протиправним, а сама вимога №ф-73 99-50.-у від 31 березня 2020 року не підлягає примусовому виконанню у зв`язку з пропуском строку для її подачі до державної виконавчої служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року позов ОСОБА_1  - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано пункт 5 вимоги №ф-7399-50-у виданої, 31 березня 2020 року ГУ ДПС в Одеській області, про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 20845,44 грн. ОСОБА_1 .
Визнано вимогу №ф-73 99-50.-у, видану 31 березня 2020 року ГУ ДПС в Одеській області, про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 20845,44 грн. ОСОБА_1 такою, що не підлягає примусовому виконанню у зв`язку з пропуском строку для її надсилання або подачі до державної виконавчої служби, який передбачений ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги, податковий орган вказав, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи податкового органу про наявність у позивача на час винесення вимоги №ф-7399-50-у заборгованості по сплаті єдиного внеску, яка позивачем не спростована.
Позивач, ОСОБА_1 у відповідь на апеляційну скаргу надав до суду пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року – залишити без змін.
Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 25 вересня 2020 року перебуває на обліку в Київському районі м. Одеси ГУ ДПС в Одеській області як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування здійснюючи діяльність згідно обраного виду «Діяльність у сфері права».
31 березня 2020 року податковим органом прийнято вимога про сплату боргу (недоїмки) №ф-7399-50 на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі – Закон №2464-VI) та згідно з пунктами 3, 4 розділу VI «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953, зі змінами та доповненнями.
В подальшому вказана вимога була надіслана ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) на адресу: АДРЕСА_1 , втім повернула 29 травня 2020 року без вручення, причина повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання) (а.с.30-31).
13 листопада 2020 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) Анісімовою А.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документа - вимоги про сплату боргу (недоїмки) №ф-7399-50.
Не погоджуючись з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 5 вимоги №ф-7399-50-у про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 20845,44 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних пояснень та обґрунтованих правових підстав зазначення дати набрання чинності вимогою саме 19 жовтня 2020 року. Окрім того, оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) не пред`явлена до виконання протягом строку встановленого законодавством, суд першої інстанції дійшов до висновку, що остання не підлягає примусовому виконанню у зв`язку з пропуском строку.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Згідно вимог ст. 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Частинами першою, другою статті 12 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Відповідно до п. 4 -5 Розділу VI «Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року (в редакції чинні на час прийняття спірної вимоги) ( далі - Інструкція) вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою): фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному чи уповноваженому представникові чи надіслано рекомендованим листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення.
Дата надсилання (вручення) проставляється на корінці вимоги працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції, у разі надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця вимоги.
У разі коли неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Протягом десяти календарних днів з дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у вимозі суми недоїмки, штрафів та пені.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з фіскальним органом, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену в результаті оскарження суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення фіскального органу або суду), фіскальний орган протягом десяти робочих днів надсилає в порядку, встановленому Законом, до органу державної виконавчої служби вимогу про сплату боргу (недоїмки).
Як вбачається з матеріалів справи вимога про сплату боргу (недоїмки) №ф-7399-50-у від 31 березня 2020 року направлена контролюючим органом на адресу позивача, та повернута без вручення 29 травня 2020 року "за закінченням терміну зберігання" (а.с.31).
Таким чином, з 29 травня 2020 року почався відлік 10 календарних днів для добровільної сплати суми недоїмки боржником, який сплинув 09 червня 2020 року. Тобто з 09 червня 2020 року вимога про сплату боргу (недоїмки) набрала законної сили, що не відповідає даті, вказаній в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження - 19 жовтня 2020 року.
При цьому, відповідачем не надано жодних пояснень та обґрунтованих правових підстав зазначення дати набрання чинності вимогою саме 19 жовтня 2020 року.
В свою чергу, під час розгляду даної справи суд керується висновками щодо строків набрання чинності вимогою про сплату недоїмки (боргу) та направлення її до примусового виконання, як виконавчого документа, викладеними Верховним Судом в постанові від 07 лютого 2018 року по справі №826/352/16.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 5 вимоги №ф-7399-50-у виданої 31 березня 2020 року ГУ ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 20845,44 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимоги позивача про визнання оскаржуваної вимоги такою, що не підлягає примусовому виконанню у зв`язку з пропуском строку для її надсилання або подачі до державної виконавчої служби, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Враховуючи, що оскаржувана вимога набрала чинності 09 червня 2020 року строк пред`явлення даної вимоги до виконання закінчився 09 вересня 2020 року.
Втім, оскаржувана вимога подана до примусового виконання до державної виконавчої служби вже після спливу трьохмісячного строку – 12 листопада 2020 року.
Колегія суддів вважає, що оскільки вимогу про сплату боргу (недоїмки) не пред`явлено до виконання протягом строку встановленого законодавством, остання не підлягає примусовому виконанню у зв`язку з пропуском строку.
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишнього короля Греції та інші проти Греції" (Former Kingof Greeceand Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).
З системного аналізу вимог чинного законодавства та обставин справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не передбачено.
Керуючись ст.ст.308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Другий Київський відділ ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку  не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 07.10.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шеметенко Л.П.    Турецька І.О.