___
Верховний
Суд
 
Ухвала
Іменем України 
 
15 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 199/7959/20
провадження № 61-17601ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І. 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 25 листопада 2020 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики. 
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідачка отримала від позивача грошові кошти в розмірі 125 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2019 року становило 3 004 437,50 грн, які вона зобов`язалась повернути до 01 вересня 2020 року, про що надала власноручно написану розписку. Однак у вказаний строк відповідачка грошові кошти не повернула, від виконання зобов`язань ухиляється, у зв`язку з чим, просив стягнути з відповідачки грошові кошти в розмірі 125 000 доларів США, 3 % річних в розмірі 23 161,64 грн.
Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська рішенням                         від 09 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково та стягнув на його користь з відповідачки заборгованість за договором позики                             від 01 грудня 2019 року в розмірі 125 000 доларів США, 3 % річних за період з 02 вересня 2020 року по 20 листопада 2020 року в розмірі 22 499,79 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами.
ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Дніпровський апеляційний суд постановою від 28 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнив частково, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 09 березня 2021 року - скасував. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики - закрив.
ОСОБА_1 26 жовтня 2021 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у вказаній вище справі, в якій просив скасувати цю постанову та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції закрив провадження у справі без врахування висновку Великої Палати Верховного Суду від 30 червня                  2020 року у справі № 264/5957/17, помилково застосувавши положення пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України, які не стосувались правовідносин в цій справі, адже до відповідача, як спадкоємця померлого боржника ОСОБА_2 , на підставі статті 1218 ЦК України переходять усі права та обов`язки, тобто, спірні правовідносини допускали правонаступництво, про що свідчить те, що апеляційний суд залучив відповідача в якості правонаступника померлого боржника, прийнявши та розглянувши його апеляційну скаргу.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку. 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, щоОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як ОСОБА_1 звернувся до суду 25 листопада 2020 року, тобто вже після смерті відповідачки.
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смертьфізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України).
З аналізу пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України слідує, що правонаступників у справі можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.
Відповідно до статті 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
У статті 46 ЦПК України передбачено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Системний аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що за загальним правилом на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі - спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі. 
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц.
Цивільне-процесуальне законодавство України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі. Процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства (пункти 35, 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 473/1433/18).
Встановивши, що смерть ОСОБА_2 , до якої позивачем були заявлені вимоги щодо стягнення грошових коштів за договором позики, настала до звернення ОСОБА_1 із позовом, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Доводи касаційної скарги про те, що суд залучив до участі у справі в якості відповідача правонаступника ОСОБА_3 , а тому не було підстав для закриття провадження, є помилковими, оскільки такі процесуальні дії як залучення правонаступників сторін у справах, де допускається правонаступництво, можливі лише за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі.
Висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування норм процесуального права відповідають висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 473/1433/18 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справа                     № 185/998/16-ц.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 02 червня 2021 року у справі № 203/4126/18 (провадження № 61-17103св20), від 09 липня                 2021 року у справі № 755/19064/18 (провадження № 15789св20).
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків апеляційного суду. 
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання про зупинення дії постанови Дніпровського апеляційного суду    від 28 вересня 2021 року.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                          І. В. Литвиненко  
 
                                                                  В. С. Висоцька
 
                                                                                                      А. І. Грушицький