П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
11 жовтня 2021 року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 22-12380                                              Головуючий у 1-й інстанції: Янченко А. В. 
Унікальний № 369/1229/20                                                               Доповідач- Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Борисової О. В.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
за участю секретаря                           Осінчук Н. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за договором позики,-
 
у с т а н о в и в :
 
У січні 2020 року  ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3   на свою користь 50 % основного боргу за договором позики - у сумі 661 857 грн 80 коп.; інфляційні втрати у розмірі 377 002 грн 74 коп. та 3% річних - 53 219 грн 88 коп., а також понесені судові витрати (т. 1, а. с. 2-5).
Позовні вимоги були обґрунтовані таким. У м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області 22 січня 2012 року між ОСОБА_2 , який на той час перебував у шлюбі з ОСОБА_3 та його батьком, ОСОБА_4 , був укладений договір на суму 80 000  доларів США, що у грошовому еквіваленті за курсом НБУ на час укладання договору (додаток № 1) становило 639 184 грн.
Призначення позики згідно пункту 2.1 договору сторонами визначено як купівля будівельних матеріалів, оплата послуг сторонніх організацій та третіх осіб для будівництва індивідуального будинку на земельній ділянці площею 5,7 соток (за адресою АДРЕСА_1 ) та купівля автомобіля.
Відповідно до пункту 4.2 договору позика надавалась шляхом банківського переказу. На виконання цього позикодавець 11 травня 2012 року звернувся з письмовою заявою р/н НОМЕР_1 до структурного підрозділу «Сбербанка Росії» № 9038/01761 у Московському банку про переказ на рахунок позичальника відкритий у Дельта-банку України іноземної валюти у сумі позики. Відповідно до банківських документів 14 травня 2012 року сума позики в повному обсязі була зарахована на рахунок позичальника
Згідно пунктів 3.1, 4.4 договору ОСОБА_2 зобов`язався повернути протягом 5 років позикодавцю вказану у договорі суму позики.
Зазначений обов`язок ОСОБА_2 виконав частково - 22 січня 2016 року повернув 30 000 доларів США, про що позикодавцем була видана позичальнику розписка.
Але ні у вказаний строк, ні пізніше, на неодноразові звернення позикодавця погасити залишок боргу у сумі 50 000  доларів США ОСОБА_2 своєчасно не відреагував і позичені кошти не повернув.
Внаслідок нещасного випадку у травні 2019 року, позикодавець пішов з життя.
Після проведення оформлення усіх необхідних документів по факту смерті батька, 17 жовтня 2019 року позивач подав до Вишневої міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до спадкової справи позивач та ОСОБА_2 є першою чергою спадкоємців за законом.
Серед документів, залишених позивачу батьком, він виявив вищезазначений договір позики, банківські документи про переказ позики та розписку про отримання позикодавцем від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 30 000 доларів США. Документів про повернення залишку боргу у сумі 50 000 доларів США або їх гривневого еквіваленту ОСОБА_2 , або ОСОБА_3 позивачем не було виявлено.
У зв`язку зі смертю позикодавця до позивача, як спадкоємця за законом, перейшло в право вимоги погашення відповідної частки боргу по договору.
Відповідно до ст. 1267 ЦК України, у позивача виникло право вимоги 50% залишку боргу по договору, розмір якого становить 25 000 доларів США що по курсу НБУ на дату повернення позики (на 15 травня 2017 року - 2 647,4312 = 100 доларів США) у гривневому еквіваленті становить 661 857 грн 80 коп.
На позичені кошти згідно вищевказаного договору кошти ОСОБА_2 ведеться будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який використовувався ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах сім`ї з 2009 по 2014 року.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 перебував з ОСОБА_3   у зареєстрованому шлюбі під час укладання договору, відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Позивач зазначав що загальний розмір боргу становить: 661 857 грн 80 коп. (основний борг) + 377 002 грн 74 коп. (розмір інфляційних втрат за період з 15.05.2017 до 21.01.2020) + 53 219 грн 88 коп. (3 % річних) = 1 092 080 грн 42 коп.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за договором позики відмовлено повністю. Судові витрати покладено на позивача.
 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі (т. 2. а. с. 49-51).
У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_3  вказує, що у даний час розглядається справа про поділ майна подружжя в Личаківському районному суді міста Львова № 463/1188/18, за її позовом до ОСОБА_2 і останній використовує всі можливі засоби та вчиняє дії для зменшення розміру частки ОСОБА_3 у спільному майні подружжя через нібито його боргові зобов`язання перед третіми особами, зокрема, шляхом подання ним позовів до Шевченківського районного суду міста Львова справа № 466/3822/16, Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/16635/20, про стягнення коштів відповідно до договорів позики, про які ОСОБА_3 нічого не було відомо. Вважає, що має місце укладення сторонами фіктивних договорів (без нотаріального посвідчення) на значну суму коштів які визнаються братами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.2, а.с.65-69).
 У своєму відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_2 вказує, що позика від 2012 року, залишок боргу по якій є предметом цієї справи, дійсно була ним укладена з його покійним батьком. Частину позики він повернув у 2016 році, вже після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , після чого остання виявила небажання повертати частину боргу по позиці та його брат звернувся до суду. ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити (т.2, а.с.75-76). 
Відповідно до ухвали апеляційного суду від 21 вересня 2021 року справа розглянута в режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м. Львова (т.2, а.с.84-85). 
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити; відповідача ОСОБА_3 та її представника, адвоката Ільницького І. Л., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити оскаржуване рішення без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , - скасуванню з таких підстав.
При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.
22 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики (безвідсоткової), за умовами якого позикодавець у порядку і на умовах, визначених договором, надав позичальнику безвідсоткову позику у сумі 639 184 грн, що складає 80 000 доларів США за курсом Національного Банку України (далі НБУ) станом на момент укладення угоди, а останній - повернути позику у визначений договором строк.
Згідно п. 2.1. договору купівля будівельних матеріалів, оплата послуг сторонніх організацій та третіх осіб для будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці площею 5,7 соток (за адресою: АДРЕСА_1 ) та купівля автомобіля.
Позичальник зобов`язується повернути позичені в рамках цього договору гроші протягом 5 років з моменту реального отримання всієї грошової суми від позикодавця (п. 3.1. договору).
Пунктом 4.4. договору передбачено, що по закінченню строку, вказаного в п. 3.1. договору, позичальник зобов`язується протягом наступного дня або раніше повернути позикодавцю або його представнику у гривнях грошовий еквівалент суму позики за курсом продажу відповідної валюти за курсом НБУ на день платежу. Місце повернення коштів позичальником - Київська область, м. Боярка.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1  районний суд виходив з такого.
Позивачем не було надано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу щодо належності позивачу права вимоги до відповідачів про стягнення боргу за договором позики. 
Позивачем не доведено, що він є спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину і до якого перейшли права та обов`язки після померлого ОСОБА_4 . Клопотань щодо витребування спадкової справи позивачем не було заявлено. 
Тому районний суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено суду, що відповідачами порушені його права, пов`язані із договором позики. 
Одночасно суд вказав, що докази використання першим відповідачем, отриманих від ОСОБА_4 коштів, саме на купівлю будівельних матеріалів, оплату послуг сторонніх організацій та третіх осіб для будівництва індивідуального будинку на земельній ділянці площею 5,7 соток (за адресою АДРЕСА_1 ) позивачем суду не надано. 
 
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що указані висновки районного суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, оскільки судом порушені встановлені ст. 12 ЦПК України засади забезпечення судом дотримання принципу змагальності сторін.
          Згідно з ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
          Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
          При розгляді даної справи у підготовчому засіданні 10 лютого 2021 року, як убачається зі змісту протоколу засідання (т.1, а.с.242), районний суд не роз`яснював учасникам справи, зокрема, позивачу, що суд має обґрунтовані сумніви щодо достовірності обставин прийняття позивачем спадщини після смерті батька, а тому ця обставина підлягає доведенню письмовими доказами.
          Як убачається зі змісту протоколу судового засідання у справі від 18 травня 2021 року (т.2, а.с.38-40), у судовому засіданні такі дії районним судом також не вчинялися.        
          Ураховуючи наведене, після надання позивачем особистих пояснень щодо наявності у нього письмових доказів на підтвердження факту прийняття спадщини після смерті позикодавця,  апеляційний суд роз`яснив позивачу право заявити клопотання про дослідження указаних документів під час апеляційного розгляду та після обговорення указаного клопотання з учасниками процесу дослідив у якості нових доказів відповідні свідоцтва про право на спадщину, копії яких приєднані до справи.
          Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2020 року спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його діти: син ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку в указаних частках видане це свідоцтво, складається з ј житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_2 .
          Відповідно до свідоцтва про право  на спадщину за заповітом від 27 люто 2020 року спадкоємцем зазначеного в заповіті Російської Федерації - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з квартири під номером АДРЕСА_3 .
          Зі змісту указаних свідоцтв убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями  ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 надавав копію договору позики (безвідсоткової) від 22 січня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за умовами якого позикодавець у порядку і на умовах, визначених договором, надав позичальнику безвідсоткову позику у сумі 639 184 грн, що складає 80 000 доларів США за курсом Національного Банку України (далі НБУ) станом на момент укладення угоди, а останній - повернути позику у визначений договором строк.
Згідно копії розписки про отримання позичених грошей від 22 січня 2016 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_4 30 000 доларів США в рамках договору позики від 22 січня 2012 року (т. 1, а. с. 181).
          Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
          У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
          Нормами ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
          Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Ураховуючи викладене, висновок районного суду про те, що ОСОБА_1 не має права вимоги за даним позовом, є передчасним та спростований під час апеляційного розгляду.
 
          Боржник за договором позики - ОСОБА_2 , визнав пред`явлені до нього вимоги та вказав, що він у 2020 році частково виконав свої зобов`язання по поверненню позики. 
          Указані аргументи сторони щодо частково виконання зобов`язання підтверджуються заявою ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог, в якій він вказував, що протягом 2020 року з моменту подачі заяви про зміну позовних вимог від 08 лютого 2020 року ОСОБА_2 погасив борг у розмірі 50 000 грн, зокрема, 16 грудня 2020 року - 25 000 грн та 19 листопада 2020 року - 25 000 грн. Станом на момент подання цієї заяви про зменшення позовних вимог, залишок боргу становить 1 092 080 грн 42 коп. - 50 000, 00 = 1 042 080 грн 42 коп., з яких: залишок основного боргу  611 857 грн 80 коп., інфляційні втрати 377 002 грн 74 коп., три відсотки річних  53 219 грн 88 коп.
          Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , пред`явлених до боржника за договором позики, ОСОБА_2 , на суму      1 042 080 грн 42 коп., з яких; залишок основного боргу  - 611 857 грн 80 коп., інфляційні втрати - 377 002 грн 74 коп., три відсотки річних - 53 219 грн 88 коп.
   
          Щодо солідарного обов`язку по поверненню боргу другим із подружжя - ОСОБА_3 , апеляційним судом встановлено наступне.
          Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
           У даному випадку з п. 2 договору позики від 22 січня 2012 року убачається, що призначенням позики було: купівля будівельних матеріалів, оплата послуг сторонніх організацій та третіх осіб для будівництва індивідуального житлового будинку на земельні ділянці площею 5,7 соток за адресою: АДРЕСА_1 та купівля автомобіля (т.1, а.с.6-7).
          Обставина отримання позики за згодою та з відома другого з подружжя - ОСОБА_3 , та використання позики в інтересах сім`ї на будівництво будинку та придбання автомобіля заперечується відповідачем ОСОБА_3 у відзиві на позов (т.1, а.с.76-77) та у відзиві на апеляційну скаргу (зазначено вище).   
          Натомість матеріали справи не містять жодних доказів, зокрема,  щодо періоду, коли почалося будівництво будинку, на підтвердження витрат щодо купівлі будівельних матеріалів та укладення відповідних угод із підрядними організаціями, а також на підтвердження факту купівлі автомобіля. 
          Тому доводи апеляційної скарги позивача про те, що жодна банківська установа або торгова установа не надасть документального підтвердження витрачання коштів, отриманих в банку на закупівлю товарів, робіт та послуг, які не мають індивідуальних ознак для використання на будівництві визначеного об`єкта нерухомості, тому зазначені обставини є загальновідомими та відповідно до ч.3 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні.
          Під час апеляційного розгляду щодо доведеності факту витрачання позичених коштів саме на будівництво та придбання автомобіля жодних клопотань не заявлялось.
          Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_3 , відповідають обставинам справи і доводами апеляційної скарги не спростовуються, тому підстав для скасування рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 немає.
       
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на викладене, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
При ухваленні нового рішення з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 26 891 грн. 50 коп. на відшкодування судових витрат позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги за фіксованою ставкою (т.1, а.с.1 - 10 510 грн.; т.2, а.с.53 - 16 381, 50 грн.).
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.
 
Стянути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ) в рахунок погашення боргу за договором позики 1 042 080 (один мільйон сорок дві тисячі вісімдесят) грн 42 коп., з яких: 611 857 (шістсот одинадцять тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн 80 коп. - залишок основного боргу; 377 002 (триста сімдесят сім тисяч дві) грн 74 коп. - інфляційні втрати; 53 219 (п`ятдесят три тисячі двісті дев`ятнадцять) грн 88 коп. - 3% річних, та 26 891 (двадцять шість тисяч вісімсот дев`яносто одна) грн 50 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.
 
Рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений 13 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  О. В. Борисова
 
Т. О. Невідома